ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/2635/20
Номер провадження: №22-ц/819/895/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Литвиненко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гриців Ольги Ярославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 березня 2020 року у складі судді Кузьміної О.І. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 17.07.2009 року Комсомольським районним судом м.Херсона видано виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 07.05.2009 року та до її повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виконавчий лист стягувачем пред`явлено до виконання, у зв`язку із чим відкрито виконавче провадження.

Постановою головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 17.10.2018 року у ВП №45012808 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 50% від суми заборгованості 60 954 грн. в розмірі 30 477 грн.

Постановою старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у ВП №45012808 від 30.01.2020 року на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 20% від суми заборгованості в розмірі 41264 грн., що складає 8252,8 грн.

Оскільки матеріали виконавчого провадження не містять жодних доказів на підтвердження фактів направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.10.2014 року та копій постанов про накладення штрафів, що призвело до порушення строків звернення до суду, заявник просив їх поновити, як пропущені з поважних причин та визнати постанови про накладення штрафів неправомірними та скасувати, а також визнати неправомірними дії державного виконавця при їх постановленні.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 березня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із скаргою про визнання неправомірними дій державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Закрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Роз`яснено боржнику його право звернутися з відповідним адміністративним позовом до Херсонського окружного адміністративного суду.

В апеляційній скарзі адвокат Гриців О.Я., діючи в інтересах ОСОБА_1 , просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив у її задоволені відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що скарга ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішень державного виконавця щодо винесення постанов про накладення штрафу від 17.10.2018 року та 30.01.2020 року та їх скасування не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

У відповідності до ст.447 та ч.1 ст.448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

В той же час, визначення юрисдикційності скарги залежить від установлення судами таких обставин: чи є вказана скарга реалізацією учасником справи права на судовий контроль за виконанням судового рішення в конкретній справі, чи це є самостійним правом на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів, їх посадових осіб, виконавця чи приватного виконавця як суб`єктів, наділених владними повноваженнями при вчиненні виконавчих дій.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо ж виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Вказана правова позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 213/2012/16, від 03.10.2018 року у справі № 320/7888/16-ц, від 16.01.2019 року у справі № 279/3458/17-ц.

За положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2014 року державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 07.05.2009 року та до її повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

17 жовтня 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості, згідно з розрахунку станом на 01.10.2018 р. за період з 10.10.2014 р. по 01.10.2018 р., в сумі 60954 грн., що складає 30477 грн., у зв`язку з тим, що утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

30 січня 2020 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості, згідно з розрахунку станом на 01.02.2020 р. в сумі 41261,00 грн., що складає 8252,80 грн., у зв`язку з тим, що утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Отже, з наведеного вбачається, що закриваючи провадження у справі з підстав, визначених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що скарга ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішень державного виконавця щодо винесення постанов про накладення штрафів не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гриців Ольги Ярославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови 16.07.2020 року

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська