Справа № 510/1823/19
Провадження 2/510/395/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2020 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.

за участю секретаря Березенко С.П.,

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач, ОСОБА_2 , позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву.

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11.10.2017р.; копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_7 ; копія будинкової книги; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_8 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_7 ; копія заповіту ОСОБА_9 від 02.12.2013р. складеного на ім`я ОСОБА_1 ; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09.12.2013р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_9 ; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 ; копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку від 07.11.2014р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно на житловий будинок від 23.10.2014р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку від 07.11.2014р.; копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок від 23.10.2014р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку; копія актового запису про народження ОСОБА_2 ; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.05.2015р.; копія інформаційної довідки зі Спадковго реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15.05.2015р.; копія протоколу опитування особи за її згодою ОСОБА_10 від 30.06.2020 р., згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; копія протоколу опитування особи за її згодою ОСОБА_11 від 30.06.2020 р., згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; копія спадкової справи після смерті ОСОБА_9 копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.06.2019р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_8 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді: 1/ 2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.10.2014р. та Ѕ частина земельної ділянки розміром 0,2494 га, розташована в АДРЕСА_1 , на свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.11.2014р. Інші частини зазначеного майна належали його дружині ОСОБА_9 (матері позивача).

Під час життя ОСОБА_8 заповідального розпорядження не залишив, у зв`язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги були: донька позивач ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_9 (матір позивача) та син ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У встановлений законодавством строк ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, на момент відкриття спадщини, матір позивача ОСОБА_9 постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 . Позивач ОСОБА_1 та син померлого ОСОБА_12 відповідач по справі, як спадкоємець по праву представлення також спадщину не прийняв та неї не претендував. Таким чином, матір позивача ОСОБА_9 прийняла спадщину після смерті чоловіка відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України та не заявила відмову від неї, однак не оформила її юридично. Тобто вона набула право власності на цілу частину житлового будинку та земельної ділянки.

06.07.2018р. помела матір позивача ОСОБА_9 . За життя їй належало: житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.10.2014р. та земельна ділянка розміром 0,2494 га, розташована в АДРЕСА_1 , на свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.11.2014р. Інші частини зазначеного майна вона фактично прийняла після смерті чоловіка ОСОБА_8 .

На випадок смерті ОСОБА_9 розпорядилась належним їй майном, 02.12.2013р. склала на ім`я ОСОБА_1 заповіт, тобто своє доньки. Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, про що свідчить заява від 04.12.2018р. Пізніше, позивач звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, однак їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Після смерті ОСОБА_9 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняла спадщину відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, матір позивача ОСОБА_9 після померлого чоловіка ОСОБА_8 спадщину прийняла відповідно до чю 3 ст. 1268 ЦК України та не заявила про відмову від неї. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця.

Позивач у справі є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_9 (ст. 1223 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо звернення з відповідною заявою до нотаріуса.

Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки в наданих державному нотаріусу для огляду необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_9 були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що стало підставою для прийняття рішення про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, про що винесено вмотивовану постанову від 05.06.2019р., у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду із позовом для захисту своїх невизнаних прав.

У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на вищевказане спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказані об`єкти спадкового майна, у зв`язку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 206, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1217, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на:

житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який складається із житлового будинку літ. А, загальною площею 50,30 кв.м., житловою площею 34,80 кв.м., підсобною площею 15,50 кв.м., літньої кухні літ. Б, навісу літ. б, погрібу літ. б1, вбиральні літ. В, огорожі № 1-5, споруди № 6.

земельну ділянку площею 0,2494 га (кадастровий номер :02:002:0076), яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), державний акт серія ЯЖ № 721394.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков