Справа № 125/2525/18
Провадження № 22-ц/801/852/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 рокуСправа № 125/2525/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач-відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач-позивач: ОСОБА_2 ,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості по аліментах, зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 23 січня 2020 року постановлене в залі судових засідань районного суду під головуванням судді Хитрука В.М., дата виготовлення повного тексту рішення 28 січня 2020 року,

встановив:

Позивач-відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що головним державним виконавцем Оболонського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві при примусовому виконанні виконавчого листа № 125/930/17 від 07 грудня 2017 року, виданого Барським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, станом на 01 листопада 2018 року встановлено заборгованість у розмірі 45933,00 грн. Позивач вважає, що він має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а тому просив суд стягнути з відповідача на його користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 49833,00 грн. та заборгованість по аліментах у розмірі 49833,00 грн.

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги з врахуванням заборгованості по аліментах станом на 01 вересня 2019 року. Просив суд стягнути з відповідача на його користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 79608,25 грн.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та зменшення розміру аліментів.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що на час призначення аліментів вона перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, не мала особистих доходів та знаходилася на утриманні чоловіка. ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила сина ОСОБА_4 та перебуває у декретній відпустці по догляду за двома дітьми. За наявності на її утриманні двох малолітніх дітей і відсутності доходів, остання просила суд зменшити розмір стягуваних аліментів до 500 грн. та звільнити її від сплати заборгованості за аліментами.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 23 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. В зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2017 року по 01 вересня 2019 року у розмірі 79608,25 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 , а саме про стягнення заборгованості по аліментах, відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та про зменшення розміру аліментів - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Рішення Барського районного суду Вінницької області мотивоване тим, що відповідачу-позивачу було відомо, що рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року стягнуто з неї на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи їх стягнення з 08 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач не була позбавлена можливості сплачувати аліменти. Разом з тим, зазначені відповідачем-позивачем у зустрічній позовній заяві доводи про те, що вона не має особистих доходів та знаходиться на утриманні чоловіка від другого шлюбу, народила другу дитину та перебуває у декретній відпустці по догляду за двома дітьми - не можуть розцінюватись судом як обставина, що має істотне значення, та не є підставою для повного звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами. Окрім цього відповідач-позивач не підтвердила того, що починаючи з часу винесення рішення про стягнення аліментів і на час розгляду справи у неї матеріальний або сімейний стан змінився в гіршу сторону. Доводів та доказів зміни її матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі, на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилалась на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги наданий ОСОБА_2 розрахунок розміру заборгованості по аліментах. Разом з тим, не взяв до уваги, той факт, що син ОСОБА_3 на якого сплачуються аліменти, проживає в Ѕ частині чотирьох кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Крім того, помилково не взяв до уваги, як підставу, зміну майнового стану народження другої дитини та перебування у декретній відпустці по догляду за двома дітьми.

У відзиві ОСОБА_1 заперечив аргументи відповідача-позивача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що рішення Барського районного суду Вінницької області від 23 січня 2020 року є законним і обґрунтованим. Вважає, що ОСОБА_2 , не оскаржувала розрахунок наданий Головним державним виконавцем Оболонського районного ВДВС у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно до якого станом на 01 вересня 2019 року розмір заборгованості становить 79608,25 грн. Окрім того, вважає, що наданий відповідачем-позивачем цивільно-правовий договір від 28 грудня 2019 року предметом, якого є догляд малолітньої дитини ОСОБА_5 , яка є донькою ОСОБА_6 (сторони договору) має ознаки фіктивності та укладений з метою ухиляння останньою від виконання рішення суду. Разом з тим, вважає, що частка в квартирі в натурі не виділена, отже позивач не має змоги здавати в оренду належну їй квартиру. Вважає, що суд першої інстанції вірно визначив, що відповідачем-позивачем не надано доказів на підтвердження зміни матеріального стану в гіршу сторону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи їх стягнення з 08 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 16-18).

Головним державним виконавцем Оболонського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві при примусовому виконанні виконавчого листа Барського районного суду Вінницької області № 125/930/17 від 07 грудня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2019 року становить 79608,25 грн (т. 1 а.с. 111).

З 01 червня 2016 року ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (т. 1 а.с. 85) та є матір`ю народжених у цьому шлюбі дітей ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України.

Так зазначеною статтею встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, які стосуються обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05лютого 2014 року №6-143цс13.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів той з батьків, на чиєму утриманні знаходиться дитина може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює.

Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі, у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Наведене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року, справа № 511/219/18.

Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів місцевий суд не врахував того, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів, сімейний стан відповідача-позивача, як платника аліментів, змінився та в неї народилася третя дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який нарівні з дитиною від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на утриманні батька та донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що проживає з нею, потребує належного матеріального забезпечення.

Відповідач - позивач проживає в м. Києві та згідно витребуваних апеляційним судом відомостей з Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів та утриманих податків, отримує лише державну та соціальну матеріальну допомогу, розмір якої в 2018 році склав 10 320 грн., у 2019 році - 32030 грн.

Факт знаходження на утриманні в тому числі відповідачки-позивачки народженої нею в іншому шлюбі другої дитини, неможливість у зв`язку з цим працювати та отримувати заробітну плату є надмірним для неї, як платника аліментів, що з урахуванням стягуваних аліментів, суттєво впливає на її матеріальний стан.

Також судом враховуються вимоги ст. 141 СК України, зокрема те, що сторони мають рівні обов`язки з утримання дитини.

Суд першої інстанції наведених норм матеріального права не врахував та не надав належної оцінки вказаним обставинам.

Разом з тим, відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 181СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.

Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку, що підстав для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів, як те просив у зустрічному позові відповідач-позивач, немає, оскільки у позивача відсутні правові підстави для зміни способу їх стягнення.

Поряд з цим, є підстави для зміни частки від заробітку (доходу) платника аліментів шляхом зменшення присудженого судовим рішенням розміру аліментів.

За таких обставин, колегія суддів, повно та всебічно дослідивши обставини справи, надаючи належну оцінку наявним у справі доказам, з урахуванням обставин, визначених у ст. 182, 183, 192 СК України, доходить висновку про доведеність належними та допустимими доказами зміни матеріального та сімейного становища платника аліментів і виходячи із засад якнайкращого забезпечення інтересів усіх дітей відповідача-позивача, які мають рівне право на отримання належного утримання від матері, вважає за можливе зменшити розмір аліментів, стягуваних на утримання сина ОСОБА_3 , до 1/6 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набрання рішенням законної сили, оскільки такий розмір є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку усіх дітей, відповідає вимогам розумності і справедливості та забезпечує баланс інтересів матері та дітей.

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Істотними обставинами, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами згідно з ч. 2 ст. 197 СК України, можуть бути лише ті, які стали причиною (однією з причин) виникнення такої заборгованості.

На переконання колегії суддів, обставини зміни сімейного стану, суттєве ускладнення життєвих умов і майнового становища, про що зазначалось вище, в розумінні частини 2 статті 197 СК України є тими істотними обставинами, які підлягають врахуванню також і при вирішенні питання про звільнення від заборгованості за аліментами. Повне неврахування цих обставин судом першої інстанції за відсутності їх спростування належним процесуальним порядком відповідачем-позивачем не відповідає нормам матеріального права та порушує норми процесуального права щодо об`єктивності, повноти і всебічності з`ясування обставин справи, належної оцінки доказів (ст.ст. 89, 263-265 та інші норми ЦПК України).

Водночас не можна погодитись й із позицією відповідача-позивача про необхідність повного звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позаяк це не враховує передусім законні інтереси дитини від першого шлюбу, на утримання якої стягнуті аліменти, і звільнення від сплати яких порушить її права на належне утримання та не відповідатиме обов`язку матері надавати таке утримання. Доводи про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, що виникла до народження третьої дитини ОСОБА_4 , за відсутності підтверджених належними доказами змін сімейного та майнового стану, який існував на момент присудження аліментів відповідно до рішення Барського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області, не можна визнати обґрунтованими.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02 вересня 2019 року, наданого головним державним виконавцем Оболонського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2019 року становить 79608,25 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам саме за період з 01 січня 2019 року по 01 вересня 2019 року (в межах позовних вимог), на загальну суму 28405,50 грн., яку розраховано у відповідності наявного в матеріалах справи згаданого вище розрахунку, в зв`язку з чим заборгованість відповідача-позивача по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2019 року буде становити 51202,75 грн.

Доводи апелянта про те, що державний виконавець розраховував аліменти за середнім заробітком по місцевості, тобто, виходячи з середньомісячної заробітної плати, нарахованої середньому штатному працівникові великих та середніх підприємств м. Києва, а не із заробітку відповідача - позивача, а також складений ним розрахунок заборгованості до уваги не приймаються, а можуть бути підставою для здійснення перерахунку державним виконавцем за заявою боржника або для оскарження визначеного державним виконавцем розміру заборгованості у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову);

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий порядок обрахування пені за прострочення сплати аліментів наведено Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц.

Згідно з розрахунком пені за прострочення сплати аліментів, проведеного місцевим судом у відповідності до зазначених вимог та з урахуванням періоду за який відповідача-позивача звільнено від сплати заборгованості по аліментам, загальна сума пені за порушення ОСОБА_2 аліментних зобов`язань за період з серпня 2017 року по січень 2019 року складає 231 287,07 грн.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Відповідачем-позивачем не надано суду доказів про те, що заборгованість за період серпня 2017 року по січень 2019 року утворилася з незалежних від неї причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Матеріали справи свідчать про те, що за відсутності підтверджених належними доказами змін сімейного та майнового стану, який існував на момент присудження аліментів на підставі відповідного судового рішення до його зміни у грудні 2018 року, відповідач була обізнана про необхідність утримувати дитину, проте свої зобов`язання вчасно не виконувала. З вимогами про зменшення розміру аліментів, до звернення позивача-відповідача з позовом про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) ОСОБА_2 не зверталася, а отже погоджувалась з розміром аліментів, які були визначенні в рішенні суду.

Враховуючи те, що встановлена апеляційним судом заборгованість відповідача-позивача по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2019 року становить 51202,75 грн., на підставі положень законодавства наявні правові підстави для зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з липня 2017 року по вересень 2019 року, з 79608,25 грн. до 51202,75грн.

Не приймаються також до уваги твердження заявника що, у зв`язку із проживанням її сина ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 , Ѕ частка, якої належить заявнику на праві спільної сумісної власності, остання позбавлена можливості здавати в оренду та отримувати прибуток з неї для виконання боржником судового рішення самостійно, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, останні не містять будь яких доказів щодо виділення частки в натурі, встановлення порядку користування квартирою та дійсних намірів передачі вказаної квартири в оренду для отримання такого прибутку та добровільного виконання ОСОБА_2 , рішення Барського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 .

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із ч. ч. 3,4, 8 статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини 8 якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

З огляду на вищевикладене, враховуючи висновки ВСУ в справі № 6-850св17 суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за аліментами в судовому порядку, оскільки вказана заборгованість має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме.

Отже, обставини на які посилається відповідач-позивач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права частково знайшли своє підтвердження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати, з наступним частковим задоволенням вказаних позовних вимог, в частині розміру стягуваної пені змінити, а в іншій оскаржуваній частині залишити без змін.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, тому за положеннями частини 3 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, понесені витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 23 січня 2020 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та про звільнення від сплати заборгованості по аліментам скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та про звільнення від сплати заборгованості по аліментам задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , на підставі рішення Барського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього - ОСОБА_3 до розміру 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам за період з 01 січня по 01 вересня 2019 року в розмірі 28405,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 276,28 грн.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 23 січня 2020 року в частині розміру стягуваної з ОСОБА_2 неустойки (пені) змінити, зменшивши її розмір з 79608,25 грн. до 51202,75 грн., в частині розміру стягнутого на користь держави з ОСОБА_2 судового збору, зменшивши його розмір з 704,80 грн. до 428,51 грн. та в частині стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу, збільшивши їх розмір з 2000 грн. до 2432 грн.

Судовий збір в розмірі 276,28 грн. компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 451,81 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета