Р І Ш Е Н Н Я (ЗАОЧНЕ)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2020 Справа №607/7881/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Облещук О.В.,

у відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 1468,0186 доларів США, що еквівалентно 39335,12 гривень за період із 14 травня 2017 року по 14 травня 2020 року внаслідок невиконання відповідачем рішення апеляційного суду Тернопільської області від 24 листопада 2011 року у справі №2-3368/11. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 листопада 2011 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 24 листопада 2011 року з ОСОБА_2 в його користь стягнуто 28760 доларів США основного боргу за договором позики, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США (797,33 за 1 долар США) становило 229312,10 грн. та 2165,20 доларів США, що еквівалентно 17263,79 грн., три відсотки річних за користування позикою за період з 14 березня 2009 року по 16 вересня 2011 року. 14 березня 2012 року на підставі вказаних рішень Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист. На даний час рішення суду виконано частково. 12 березня 2020 року відділ ДВС повідомив позивачу про те, що 11 квітня 2012 року з ОСОБА_2 в його користь стягнуто кошти у розмірі 116856,08 грн., що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США становить 14643,62 доларів США. Таким чином, станом на 14 травня 2020 року залишилась несплаченою заборгованість в сумі 16281,58 доларів США. Оскільки інший розмір процентів річних не встановлено договором позики, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу три відсотки річних від простроченої суми за період з 14 травня 2017 року по 14 травня 2020 року в розмірі 1468,0186 доларів США.

Ухвалою судді від 18 травня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 17 червня 2020 року на 12 год. 00 хв.

У зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання 17 червня 2020 року на 12 год. 30 хв. розгляд справи відкладено на 13 липня 2020 року на 11 год. 00 хв.

У судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, згідно з якою не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивач у своїй заяві не заперечив проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 24 листопада 2011 року встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 28760 доларів США основного боргу за договором позики, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США (797,33 за 1 долар США) становить 229312,10 грн., 6384,72 доларів США, що еквівалентно 50907,29 грн. інфляційних витрат та 2165,20 доларів США, що еквівалентно 17263,79 грн. три відсотки річних за користування позикою за період з 14 березня 2009 року по 16 вересня 2011 року, а також 1820 грн. в повернення сплачених судових витрат.

Цим рішенням рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 6384,72 доларів США, що еквівалентно 50907,29 грн. інфляційних витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні зазначених позовних вимог.

Як вбачається з повідомлення Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №29109 від 12 березня 2020 року, на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження згідно виконавчого листа №2-7495, виданого 14 березня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 28760 доларів США основного боргу за договором позики, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США (797,33 грн. за 1 долар США) становить 229312,10 грн. боргу, 2165,20 доларів США, що еквівалентно 17263,79 грн., три відсотки річних за користування позикою за період з 14 березня 2009 року по 16 вересня 2011 року, а також 1820 грн. в повернення сплачених судових витрат. На рахунок стягувача 11 квітня 2012 року перераховано кошти у сумі 116856,08 грн., що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США становило 14643,62 доларів США. Рішення суду не виконано. Заборгованість за виконавчим листом №2-7495, виданим 14 березня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, становить 16281,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12 березня 2020 року становить 417199,21 грн.

Як убачається з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, на даний час рішення суду виконано частково, оскільки 11 квітня 2012 року з ОСОБА_2 в його користь стягнуто кошти у розмірі 116856,08 грн., що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США становить 14643,62 доларів США. Таким чином, станом на 14 травня 2020 року залишилась несплаченою заборгованість в сумі 16281,58 доларів США.

З виконаного позивачем розрахунку вбачається, що три відсотки річних за період з 14 травня 2017 року по 14 травня 2020 року становлять 1468,0186 доларів США.

До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права:

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 18 ЦПК України встановлений принцип обов`язковості судових рішень, який полягає в тому, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), та в Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Так, судом установлено, що внаслідок виконання відповідачем не в повному обсязі зобов`язання сплатити позивачу 28760 доларів США основного боргу за договором позики та 2165,20 доларів США трьох відсотків річних за користування позикою за період з 14 березня 2009 року по 16 вересня 2011 року, у зв`язку з чим залишилася непогашеною заборгованість в розмірі 16281,58 доларів США, відповідач порушив законні права ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду.

Тому відповідно до статті 625 ЦК України позивач має право на отримання 3% річних від суми невиконаного відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення суми боргу, підтвердженої рішенням суду.

Таким чином суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми 16281,58 доларів США за період з 14 травня 2017 року по 14 травня 2020 року.

Виходячи з методики розрахунку 3% річних, який проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, судом установлено, що 3% річних за період з 14 травня 2017 року по 14 травня 2020 складають 1468,0186 доларів США:

Сума боргу (доларів США)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
16281,5814.05.2017 - 14.05.202010973 %1468,0186 доларів США

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача в його користь 3% річних за період з 14 травня 2017 року по 14 травня 2020 року в розмірі 1468,0186 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення становить 39563,84 гривень (1468,0186 х 269505).

Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав та будь-яких доказів на спростування тверджень позивача суду не представив.

У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 840,80 грн. понесеного судового збору.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 280, 281-284, 289, 352, 354-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 три відсотки річних за період з 14 травня 2017 року по 14 травня 2020 року в розмірі 1468,0186 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення становить 39563 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Головуючий суддяН. М. Сташків