ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/795/20
Провадження №2/477/490/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання - Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року позивач звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати неповнолітню ОСОБА_3 , в інтересах якої діє як законний представник її мати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї вимоги вказував наступне.

Йому та членам його сім`ї належить зазначена квартира на праві приватної власності. Вони проживають в Російській Федерації, де він купив іншу квартиру. І вони мають на меті в теперішній час продати належну їм зазначену квартиру. Проте наявність реєстрації в квартирі неповнолітньої дочки позбавляє його можливості розпорядитися нею.

Посилаючись на те, що відповідачка та її неповнолітня дочка ОСОБА_3 добровільно не проживають в квартирі, мають інше постійне житло, тому виходячи з положень ст.ст. 391, 405 ЦК України просив позбавити її права користування квартирою.

В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви з проханням розглянути справу без їх участі та задовольнити позов

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву не подали, а подала заву, завірену нотаріально, яку представив суду позивач, якою визнала позов і не заперечувала проти його задоволення.

Суд, вважаючи можливим розглянути справу без участі сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві приватної власності позивачу та іншим членам його сім`ї.

Його сім`я переїхала проживати до Російської Федерації, в тому числі і неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де мешкають близько десяти років.

Але на тепер мають на меті його продати, тому знялися з реєстраційного обліку по цій квартирі, окрім неповнолітньої дочки, в інтересах якої діє її мати - ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідачка та її неповнолітня дочка в квартирі добровільно не мешкають, хоча і є родичами позивача, проживають постійно за іншою адресою, тому суд вважає можливим визнати її такою, що позбавлена права на користування житловою квартирою.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування житловим приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня складання його повного тексту та з врахуванням положень п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України щодо зупинення строків оскарження на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення складено на 20 липня 2020 року.

Суддя Р.В. Козаченко