БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/1258/20, cправа № 361/8060/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» травня 2020 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Телепи Т.А.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення із спадкоємця заборгованості спадкодавця за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 12 грудня

2008 року у розмірі - 6 211 грн. 41 коп. та судові витрати у розмірі - 1 921 грн. 00 коп.

В обґрунтування вимог зазначається про те, що 12 грудня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі - 6 200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Щодо встановлення і зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг на підставі яких, відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 жовтня 2017 року. Спадкоємці ОСОБА_2 мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 15 квітня 2018 року. Спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття провадження у справі є відповідач

ОСОБА_1 . Позивачем у порядку статті 1281 Цивільного кодексу України 25 липня 2018 року направлено претензію кредитора до Броварської районної державної нотаріальної контори.

01 жовтня 2018 року позивачем отримано відповідь, що спадкоємці ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа після смерті спадкодавця заведена на підставі претензії АТ «КБ «ПриватБанк».

04 серпня 2019 року до спадкоємця ОСОБА_1 направлено лист-претензію. Станом на день смерті позичальника заборгованість за кредитним договором складала 6 211 грн. 41 коп. Жодних дій для погашення заборгованості відповідачем вчинено не було. З підстав стягнення боргу позивач звернувся до суду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач АТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, до позовної заяви представником позивача Савіхіною А.М. додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, 19 травня 2020 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також просив відмовити у задоволенні даного позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі - 6 200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21 жовтня 2017 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві померла ОСОБА_2 .

Відповідно до копії реєстру згрупованих поштових відправлень- рекомендованих листів претензій кредитора від 25 липня 2018 року АТ «КБ «ПриватБанк» направлено до Броварської районної державної нотаріальної контори претензію кредитора відносно ОСОБА_2 у порядку статті 1281 ЦК України.

З дослідженої у судовому засіданні копії спадкової справи № 496/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що вищевказана претензія надійшла до Броварської районної державної нотаріальної контори 31 липня 2018 року та зареєстрована за

№ 1759. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що 31 липня 2018 року зареєстровано спадкову справу № 496/2018, спадкодавець ОСОБА_2

З довідок Требухівської сільської ради Броварського району Київської області від

24 лютого 2020 року № 307/02-27 та 10 березня 2020 року № 369/02-27, вбачається, що на день смерті ОСОБА_2 , 1950 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 власниці 68/100 частин домогосподарства у АДРЕСА_1 , за даною адресою у житловому будинку були зареєстровані: ОСОБА_1 , 1972 року народження, син та власник 32/100 частин. Факт реєстрації ОСОБА_2 й ОСОБА_1 за вищевказаною адресою підтверджується копіями їх паспортів, що містяться у матеріалах справи.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_1 від 18 грудня 2019 року, ОСОБА_2 (мати ОСОБА_1 ) дійсно була зареєстрована за вищевказаною адресою, але не проживала з 1995 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд критично відноситься до вказаного акту, так як він є неналежним доказом у справі, інформація викладена у ньому записана із слів сусідів. Місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за однією адресою підтверджено відомостями наданими органом місцевого самоврядування та відмітками у паспортних документах.

Листом від 01 серпня 2018 року Броварська районна державна нотаріальна контора повідомила АТ «КБ «ПриватБанк», що на претензію кредитора 31 липня 2018 року відкрито спадкову справу № 496/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . На даний час інших заяв від спадкоємців до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не надходило.

З копій реєстрів згрупованих відправлень та квитанцій про відправку вбачається, що на адресу відповідача ОСОБА_1 направлено листа-претензію щодо погашення заборгованості спадкодавця у розмірі - 6 211 грн. 41 коп.

Згідно із розрахунком заборгованості, наданого до суду, за договором №б/н від 12 грудня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , станом на дату її смерті, заборгованість становить 6 211 грн. 41 коп., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Згідно із частиною першою статті 608 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України у разі смерті фізичної особи (спадкодавця) відбувається перехід прав і обов`язків (спадщини) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах третій та четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч.2,3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Недотримання кредитором визначених законом строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Як встановлено із матеріалів справи АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де адресою їх реєстрації вказано: АДРЕСА_1 у зв`язку з цим позивач у серпні 2019 року направив відповідачу лист-претензію. Про смерть спадкодавця ОСОБА_2 позивачу стало відомо у липні 2018 року, що підтверджується направленням з боку позивача до нотаріальної контори претензії. Про відсутність спадкової справи до майна померлої ОСОБА_2 та заведення її на підставі претензії кредитора позивачу повідомлено у серпні 2018 року. При зверненні до суду із даною позовною заявою, позивачем додано копію паспорту відповідача із відміткою про його місце проживання зі спадкодавцем за однією адресою. Таким чином, суд вважає, що про спільне проживання відповідача із позичальником за однією адресою та прийняття ним спадщини в порядку частини третьої статті 1268 ЦК України позивачу стало відомо вже у серпні 2018 року після отриманні інформації щодо відсутності заяв спадкоємців ОСОБА_2 про прийняття спадщини. Разом з тим, порушуючи терміни, передбачені статтею 1281 ЦК України, з вимогою до відповідача, як до спадкоємця позивач з листом-претензією звернувся лише у серпні 2019 року, що підтверджується реєстром поштових відправлень та фіскальним чеком. Доказів, які б свідчили, про те, що позивачем дотримано шестимісячного пред`явлення вимоги позивач до суду не надав, як і історії надходження копії паспортних даних відповідача у матеріалах кредитної справи ОСОБА_2 та джерел та строку її отримання.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем пред`явлено вимогу з пропуском визначеного законом шестимісячного строку, який є присічним (преклюзивним), а тому у задоволенні даного позову слід відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі відмовити у задоволенні позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Сторони справи:

позивач - акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14360570);

відповідач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки подання апеляційної скарги на рішення суду продовжуються на строк дії такого карантину (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від

30 березня 2020 року № 540-ІХ).

Суддя В.О.Василишин