Справа №359/9477/17
Провадження №2/359/89/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу:

за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком;

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

встановив:

1. Зміст доводів пред`явлених позовів.

1.1. В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним первісним позовом та посилається на те, що 27 жовтня 2007 року сторони уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_4 . Не зважаючи на цю обставину, позивач не бажає проживати однією сім`єю з ОСОБА_2 . Ця обставина свідчить про те, що продовження шлюбу буде суперечити його інтересам. Крім того, він не зловживає спиртними напоями, не палить, має добре оплачувану роботу, яка дає йому змогу створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Позивач приймає участь в утриманні та вихованні дочки ОСОБА_4 . Тому ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб з ОСОБА_2 та визнати місце проживання дитини з позивачем.

1.2. ОСОБА_2 пред`явила зустрічний позов та посилається на те, що вона також не зловживає спиртними напоями, працевлаштована та спроможна створити достатні умови для проживання та нормального розвитку дочки ОСОБА_5 . Водночас, дитина досягла лише п`ятирічного віку. Тому ОСОБА_2 просить суд визначити місце проживання її дочки ОСОБА_5 з відповідачем.

2. Процесуальні дії, вчинені у цивільній справі.

2.1. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 22 січня 2018 року (а.с.32-33 т.1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

2.2. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 29 травня 2018 року (а.с.68-69 т.1) зустрічний позов був об`єднаний в одне провадження з первісним позовом.

2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 18 вересня 2018 року (а.с.108-109 т.1) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 29 липня 2019 року (а.с.121-122 т.2) було зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради скласти висновок про визначення рекомендованого місця проживання ОСОБА_5 .

3. Позиції учасників цивільного процесу щодо пред`явлених позовів.

3.1. У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує первісний позов та просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

3.2. ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 визнають первісний позов лише в частині вимоги про розірвання шлюбу та заперечують проти визначення місця проживання дитини з позивачем. Крім того, вони підтримують зустрічний позов та наполягають на його задоволенні.

3.3. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Павленко Л.В. не з`явилась у судове засідання та подала заяву (а.с.134 т.2), в якій вона підтримує зустрічний позов та просить розглянути цивільну справу в її відсутності.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

4.1. 27 жовтня 2007 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем шлюб, зареєстрований ВРАЦС Бориспільського МРУЮ, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис за №733. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27 жовтня 2007 року (а.с.9 т.1).

4.2. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_4 . Це підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 4 січня 2013 року (а.с.10 т.1).

4.3. У судовому засіданні сторони визнали, що вони припинили проживати однією сім`єю. У суду відсутні сумніви щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання. На підставі ч.1 ст.82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню.

4.4. Спірні правовідносини регулюються главою 11 «Припинення шлюбу» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя», главою 13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей» розділу ІІІ «Права та обов`язки матері, батька і дитини» СК України.

5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору.

а. норми матеріального права та стала судова практика.

5.1. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірван-ня.

5.2. Згідно з ч.1, ч.2 ст.112 цього Кодексу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

5.3. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

5.4. Згідно з абз.2 ч.3 ст.115 цього Кодексу документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

5.5. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.1 п.14 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначене питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

5.6. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

5.7. Згідно з ч.1, ч.2 ст.161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

5.8. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18), згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Незважаючи на принцип 6 Декларації прав дитини, яким передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, судам при прийнятті рішень належить надавати перевагу частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Декларація прав людини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою. Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частини першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Зокрема, у статті 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є благонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Підсумовуючи, слід зазначити, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова участь приділяється якнайкращому забезпеченню дитини (стаття 3), узгоджується з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

б. норми процесуального права.

5.9. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встанов-лених цим Кодексом.

5.10. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовір-ність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

5.11. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.106 цього Кодексу учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. В такому висновку зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

5.12. Згідно з ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

6.1. Встановлено, що ані ОСОБА_1 , ані відповідач не бажають проживати однією сім`єю. Ця обставина переконливо свідчить про те, що продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та ОСОБА_2 .

6.2. З огляду на це суд вважає, що шлюб, укладений між ОСОБА_1 та відпові-дачем, допустимо розірвати.

6.3. Допитані у судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали, що позивач приймає участь в утриманні та вихованні дочки ОСОБА_4 . Зі змісту довідки головного бухгалтера ДП «Украерорух» №7-06-1071 від 24 листопада 2017 року (а.с.25 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 працює в ДП «Украерорух» на посаді інженера та отримує заробітну плату, достатню для забезпечення нормального розвитку дитини. Зі змісту акта обстеження житлово-побутових умов позивача (а.с.47-48 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 створив належні умови для проживання дочки ОСОБА_5 . Зокрема, дитина забезпечена місцем для сну та ігор, має всі необхідні речі, предмети гігієни, багато іграшок та книжок. Позивач позитивно характеризується за місцем роботи, не зловживає алкогольними напоями та не веде асоціальний спосіб життя.

6.4. Зі змісту акта обстеження житлово-побутових умов відповідача (а.с.118 т.2) вбачається, що дитина залишилась проживати з ОСОБА_2 . Вона створила належні умови для проживання, виховання та утримання її дочки ОСОБА_5 . Зі змісту довідки головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-59/1-280 від 19 лютого 2018 року (а.с.57 т.1) вбачається, що відповідач працює в ДП «МА «Бориспіль» на посаді чергового залу та отримує заробітну плату, достатню для забезпечення нормального розвитку дитини. ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем роботи, не зловживає алкогольними напоями та не веде асоціальний спосіб життя.

6.5. Аналіз наведених обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 та відповідач мають однакові умови для забезпечення утримання та виховання їх дочки ОСОБА_5 . Більший розмір заробітної плати позивача не є достатньою підставою для визначення місця проживання дитини з батьком. Натомість, ОСОБА_4 є семилітньою дівчиною. Тому висновком органу опіки та піклування, погодженим рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №809 від 28 жовтня 2019 року (а.с.128-129 т.2), з урахуванням віку та статі дитини місце проживання ОСОБА_5 рекомендовано визначити з матір`ю.

6.6. В матеріалах цивільної справи міститься також висновок за результатами психологічного дослідження №ED-1734-4-1332.19 від 23 травня 2019 року (а.с.98-116 т.2). Однак в цьому висновку відсутнє попередження експерта ОСОБА_8 , який проводив психологічне дослідження, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Ця обставина свідчить про те, що вказаний висновок експерта не відповідає вимогам, передбаченим ч.5 ст.106 ЦПК України, та є недопустимим доказом в розумінні ч.1 ст.77 цього Кодексу.

6.7. З огляду на це суд вважає, що місце проживання ОСОБА_5 слід визначити з її матір`ю ОСОБА_2 .

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

7.2. ОСОБА_1 сплатив судовий збір в загальному розмірі 1280 гривень (640 х 2). Ці обставини підтверджуються квитанціями (а.с.1, 28 т.1). Крім того, ОСОБА_2 сплатила судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.50 т.1). Первісний позов задоволений лише частково, а зустрічний позов задоволений в повному обсязі.

7.3. З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 640 гривень. Крім того, з ОСОБА_1 на користь відповідача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений 27 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис за №733.

У задоволенні первісного позову в частині вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 640 гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з її матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Повний текст рішення суду складений 13 лютого 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець