Ухвала

17 липня 2020 року

м. Київ

справа № 583/356/18

провадження № 61-9771ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 25 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2019 року за нововиявленими обставинами у справ за позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного державного нотаріального архіву, третя особа - виконавчий комітет Охтирської міської ради, про скасування виданого 22 березня 2016 року дубліката договору дарування квартири,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2019 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного державного нотаріального архіву, третя особа - виконавчий комітет Охтирської міської ради, про скасування виданого 22 березня 2016 року дубліката договору дарування квартири.

Заява обґрунтована тим, що 19 листопада 2019 року їй стали відомі обставини, які спростовують висновки, викладені в рішенні Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2019 року про додержання Сумським обласним державним нотаріальним архівом вимог частин першої, другої статті 53 Закону України «Про нотаріат» при видачі дублікату договору дарування квартири від 27 травня 1997 року. Зокрема, з виконавчого комітету Охтирської міської ради вона одержала відповідь від 05 листопада 2019 року № 01-67/423/01-Н/795, в якій міський голова м. Охтирки ОСОБА_2 офіційно визнав, що виконавчий комітет міської ради надавав неправдиві відповіді з інформацією про те, що договір дарування однокімнатної житлової квартири на АДРЕСА_1 був вчинений на користь Виконавчого комітету Охтирської міської ради і, починаючи з 05 червня 2002 року, квартира перебуває у власності (на балансі) виконавчого комітету, натомість, юристу КП ВЖКГ Охтирського міськвиконкому Сіротіну В . П. , який підписував 27 травня 1997 року договір дарування не було доручено приймати житло саме в якості подарунка державі, а оціночна комісія не приймала від нього правовстановлюючих документів на квартиру, роздержавлення квартири після 27 травня 1997 року не відбулося, а станом на 05 листопада 2019 року її немає у власності (на бухгалтерському балансі) міськвиконкому.

ОСОБА_1 вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що договір дарування квартири від 27 травня 1997 року є неукладеним, тому факт прийняття дарунка обдарованою особою відсутній, а у зв`язку з тим, що виконавчий комітет Охтирської міської ради не був власником квартири, тому він не мав права доручати міському голові та ОСОБА_5 вживати заходи щодо одержання дубліката договору дарування та подальшої реєстрації речового права на нерухоме майно.

ОСОБА_1 посилаючись на те, що з листа виконавчого комітету Охтирської міської ради від 05 листопада 2019 року вбачаються нові обставини, які вказують на те, що як оригінал, так і дублікат договору дарування квартири від 27 травня 1997 року, виданий 05 червня 2002 року ОСОБА_5 нотаріусом ОСОБА_6 , не були втраченими, а внаслідок недбалості та прямого умислу вказаних осіб виявилися прихованими докази, які б могли спростувати факти, покладені в основу помилкових судових рішень, ухвалених у 1999 - 2013 роках та навмисно введено в оману суд в усіх справах, на судові рішення в яких суд посилається у цій справі.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 вважає, що відомості, викладені у листі виконкому від 05 листопада 2019 року № 01-67/423/01-Н/795 є нововиявленими обставинами, які могли б вплинути на висновки суду, якби були відомі під час розгляду цієї справи.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду від 25 травня 2020 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2019 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

30 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 25 травня 2020 року, з пропуском строку на касаційне оскарження, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу для продовження розгляду.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень.

Як убачається з поштового конверту, касаційну скаргу здано на пошту 30 червня 2020 року, тобто з пропущенням строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнано неповажними.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень заявник вказує про те, що про оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції вона дізналася лише 31 травня 2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, однак заявником не надано доказів на підтвердження цього.

Також заявником не надано належних доказів на підтвердження факту невиконання судом положень статей 272, 386 ЦПК України щодо ненаправлення сторонам у справі копій судових рішень та того, що позивач не отримував копію оскаржуваного судового рішення поштовим відправленням або в суді першої чи апеляційної інстанції (нарочно).

Наведені заявником причини, що призвели до пропуску строку на касаційне оскарження, не можуть бути визнані поважними, оскільки не підтверджені належними доказами.

Ураховуючи викладене, заявнику необхідно навести поважну причину пропуску строку на касаційне оскарження та надати докази на підтвердження підстав пропуску цього строку.

Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 25 травня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 17 серпня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Якщо заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, з наданням відповідних доказів, не буде подано особою у зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк