КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи №761/6046/20
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9382/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді доповідача - Білич І.М.

суддів - Коцюрби О.П., Іванченка М.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Осадчої Анни Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року, постановлену під головуванням судді Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О.,

у цивільній справі №761/6046/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Невечері Валентини Григорівни, третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, за яким просив суд стягнути вартість нерухомого майна за договором купівлі-продажу нежилих приміщень розташованих у АДРЕСА_1 від 30.03.2017 року, що був укладений між ним та ОСОБА_2 в сумі 886 845 грн.

Договір було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Невечерею В.Г., який допустив недбалість у перевірці факту здійснення повного розрахунку між покупцем та продавцем до підписання договору, що потягло за собою допущення порушення прав позивача і не отримання коштів за відчуження об`єкта нерухомості.

Позивач вважав, що протиправна поведінка приватного нотаріуса призвела до його (позивача) моральних страждань та переживань. Відтак, виходячи з принципу розумності, виваженості та співмірності просив суд стягнути з приватного нотаріуса на свою користь моральну шкоду у сумі 10 000 гривень.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року справу передано за підсудністю на розгляд Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області.

Не погодившись з ухвалою суду, представник позивача подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила ухвалу скасувати, справу направити до Шевченківського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Посилаючись на те, що на спірні правовідносини поширюється дія положень ст. 30 ЦПК України, якими визначено правила виключної підсудності щодо спорів з приводу нерухомого майна.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа - ОСОБА_3 подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, посилаючись на законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Передаючи справу на розгляд Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області, суд першої інстанції виходив з положень ст. 31 ЦПК України, зазначаючи, що справа належить до територіальної юрисдикції ( підсудності іншого суду), так як місце проживання одного з відповідачів - ОСОБА_2 зареєстроване в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області (ст. 27 ЦПК України).

Однак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні даної ухвали не було взято до уваги положення ст. 30 ЦПК України.

Зокрема, ч. 1 ст. 30 ЦПК України встановлено, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Правила виключної підсудності стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 11.07.2019 року по справі № 462/7217/18.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 умов договору купівлі-продажу нежилих приміщень ( сплати грошових коштів визначених п.2.1 договору) від 30.03.2017 року розташованих за адресою: АДРЕСА_2 колишня АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги те, що спір пов`язаний з правом позивача на отримання коштів від продажу нерухомого майна, яке належало йому на праві власності, позов у цій справі про стягнення вартості нерухомого майна за договором продажу нежитлових приміщень має пред`являтися за місцезнаходженням об`єкту нерухомого майна за правилами виключної підсудності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 7, 369,374,379, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Осадчої Анни Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: