Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Товченко К.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення грошової компенсації за 1/6 квартири, -

УСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (надалі за текстом - відповідач 1, відповідач 2), про стягнення вартості 1/6 частини квартири, яка належить їй на праві приватної власності.

В обгрунтування позову позивачем було зазначено, що вона та співвідповідачі є співввласниками трикімнатної квартини, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, позивачу належить 1/6 вказаного об`єкту нерухомого майна.

У вказаній квартирі, крім позивача, також зареєстровані відповідач 1, який є сином позивача, відповідач 2, який є братом позивача, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є племінницями позивача, а також матір позивача ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що вона протягом останніх десяти років постійно потерпає від протиправних дій родичів, які фактично усунули її від права володіння та користування належною їй часткою нерухомого майна, створивши нестерпні умови для спільного проживання.

Оскільки спільне користування об`єктом нерухомого майна є неможливим, а частка, яка належить позивачу є незначною, позивач просить в судовому порядку припинити право власності на 1/6 частину квартири на користь співвідповідачів та стягнути з них на її користь грошовий еквівалент вартості частки квартири.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.10.2017 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання письмових заперечень.

Відповідач 1 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими. Зокрема, зазначив, що обставини щодо цькування позивача родичами не відповідають дійсності, крім того, позивачем не було залучено всіх співвідповідачів до справи, позивачем не оцінено вартість частки спірного майна, а також незрозуміло яким чином здійснено поділ частки між усіма відповідачами.

У березні 2018 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, з урахуванням проведеної оцінки вартості нерухомого майна, яке було оцінено в 1 522 423 гривні, тобто, вартість 1/6 частки квартири, на яку претендує позивач, дорівнює 253 737,17 гривень. Позивач просила стягнути 155 061,50 гривень з відповідача 1, здійснивши відчуження на його користь 11/108 часток вартості квартири, та 98 675,50 гривень з відповідача 2, здійснивши відчуження на його користь 7/108 частин вартості квартири.

У травні 2019 року позивачем було знову уточнено позовні вимоги, зокрема, залучено до справи як відповідача ОСОБА_4 (надалі за текстом - відповідач 3) та відповідача ОСОБА_5 (надалі за текстом - відповідач 4), інтереси якої представляє відповідач 2, оскільки відповідач 4 є малолітньою особою і донькою останнього. Позивач просила стягнути 93 036,96 гривень з відповідача 1, здійснивши відчуження на його користь 11/180 часток вартості квартири, 59 205,34 грн з відповідача 2, здійснивши відчуження на його користь 7/180 часток вартості квартири, 50 747,43 грн з відповідача 3, здійснивши відчуження на її користь 1/30 частки вартості квартири, 50 747,43 грн з відповідача 2, який діє в інтересах малолітньої відповідача 4, здійснивши відчуження на користь відповідача 4 1/30 частки вартості квартири.

29.05.2019 року від представника відповідача 1 та відповідача 2 надійшло заперечення, в якому він заперечив проти залучення відповідача 3 через відсутність процесуальних підстав. Крім того, на думку представника позивачем не доведено неможливість виділу частки в натурі, а також не було запропоновано викуп частки. Представник відповідачів зазначає, що позивач не намагалася усунути перешкоди у володінні майном, з позовом про вселення і усунення перешкод в користуванні нерухомим майном не зверталася, тому відсутні підстави для припинення права власності та стягнення з відповідачів компенсації на користь позивача.

В березні 2020 року позивач остаточно уточнила позовні вимоги та просила стягнути 93 036,96 гривень з відповідача 1, здійснивши відчуження на його користь 11/180 часток вартості квартири, 59 205,34 грн з відповідача 2, здійснивши відчуження на його користь 7/180 часток вартості квартири, 50 747,43 грн з відповідача 3, здійснивши відчуження на її користь 1/30 частки вартості квартири, 50 747,43 грн з відповідача 4, здійснивши відчуження на її користь 1/30 частки вартості квартири.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником 1/6 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 16.11.2011 року, виданим відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, що підтверджується витягом № 211274991 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 230-238).

Відповідач 1 є власником 1/6 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 16.11.2011 року, виданим відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, а також власником 5/36 вказаної квартири на підставі свідоцтва про права на спадщину № 3-499, виданого 02.04.2014 року, що підтверджується витягом № 211275485 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 230-238).

Відповідач 2 є власником 1/6 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 16.11.2011 року, виданим відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, а також власником 1/36 вказаної квартири на підставі договору дарування, № 3-1398, виданого 27.12.2016 року, що підтверджується витягом № 211275552 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 230-238).

Відповідач 3 є власником 1/6 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 16.11.2011 року, виданим відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, а також власником 5/36 вказаної квартири на підставі свідоцтва про права на спадщину № 3-499, виданого 02.04.2014 року, що підтверджується витягом № 211275352 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 230-238).

Відповідач 4 є власником 1/6 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 16.11.2011 року, виданим відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, а також власником 5/36 вказаної квартири на підставі свідоцтва про права на спадщину № 3-499, виданого 02.04.2014 року, що підтверджується витягом № 211275157 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 230-238).

Відповідно до Звіту про оцінку майна № 9 від 21.03.2018 року вартість трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , становить 1 522 423 гривні (а.с. 52-57).

Згідно з довідкою житлово-експлуатаційної дільниці 702 від 15.07.2015 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: позивач, відповідач 1, відповідач 2, відповідач 3, відповідач 4 та ОСОБА_6 (а.с. 18).

Факт наявності конфліктних відносин між позивачем, відповідачем 1 та відповідачем 2 підтверджується листом Подільського управління поліції від 08.08.2017 року № 185-Аз/125/53/03-17 щодо викликів за адресою: АДРЕСА_2 , висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 18.04.2015 року щодо характеру тілесних ушкоджень, заподіяних позивачу, численними зверненнями позивача до органів поліції щодо протиправних дій відповідача 1 та відповідача 2 та відповідями на них (а.с. 61-101).

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Стаття 358 ЦК України встановлює, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Підстави для припинення права власності встановлені ст. 346 ЦК України. Право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Оцінюючи заперечення сторони відповідача 1 та відповідача 2 щодо недоведення позивачем неможливості виділу частки в натурі, суд доходить висновку щодо неможливості такого виділу.

Судом встановлено, що позивачу належить 1/6 частина спірної квартири, житлова площа якої згідно з технічним паспортом становить 39,6 кв. м (а.с. 17). Тобто, житлова площа, яка може припадати на позивача становить 6,6 кв.м, що є меншим, ніж найменша кімната в квартирі (9,6 кв.м). Квартира розташована на 8 поверсі дев`ятиповерхового будинку, що виключає можливість обладнання квартири окремим входом. Відтак, суд критично ставиться до заперечення відповідачів в частині можливості виділу частки позивача в натурі.

Щодо заперечень відповідача 1 щодо відсутності пропозиції викупу частки, а також щодо відсутності звернень з позовом про вселення і усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, суд зазначає наступне.

Стаття 362 ЦК України передбачає, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Аналіз вказаних норм ЦК України свідчить, що застосування положень щодо переважного права викупу частки можливе лише за умови, що продаж частки здійснюється третім особам. Водночас, стороною відповідача не доведено, що позивач мала намір здійснити продаж своєї частки іншим, ніж відповідачі, особам. Крім того, незначний розмір частки у спірному майні робить можливість такого продажу малоймовірною.

Суд також критично оцінює доводи сторони відповідачів щодо незвернення позивача з позовом про вселення і усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, оскільки наявність тривалих та численних конфліктів на побутовому грунті свідчить про неможливість проживання позивача разом з відповідачами та спільного використання ними нерухомого майна.

Відтак, беручи до уваги всі наявні докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення права власності позивача на 1/6 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 , на користь відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 3 та стягнення матеріальної компенсації з них на користь позивача пропорційно вартості відчужуваної частки.

Враховуючи те, що наразі, частки співвласників розподілені таким чином: позивач - 1/6, відповідач 1 - 11/36, відповідач 2 - 7/36, відповідач 3 - 1/6, відповідач 4 - 1/6, то з метою збереження пропорційності часток кожного співвласника після розподілу, суд встановив такий розподіл частки позивача: 11/180 (від загальної вартості майна) - на користь відповідача 1 зі стягненням з останнього еквівалентної вартості цього майна (11/180*1522423 гривні) = 93 036,96 гривні; 7/180 (від загальної вартості майна) - на користь відповідача 2 зі стягненням з останнього еквівалентної вартості цього майна (7/180*1522423 гривні) = 59 205,34 гривні; 1/30 (від загальної вартості майна) - на користь відповідача 3 зі стягненням з останньої еквівалентної вартості цього майна (1/30*1522423 гривні) = 50 747,43 гривні.

Щодо стягнення з відповідача 4 на користь позивача вартості залишку майна в розмірі 1/30 з одночасною відмовою від права власності на користь першої суд зазначає наступне.

Відповідач 4 на момент ухвалення судом рішення є неповнолітньою особою ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), маючи 15 повних років.

Позивач, остаточно уточнивши свої позовні вимоги в заяві від 11.03.2020 року, визначила співвідповідачами відповідача 1, відповідача 2, відповідача 3 та відповідача 4. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

Позивачем не визначено особу, яка повинна представляти інтереси неповнолітньої відповідача 4.

Крім того, суд бере до уваги, що з урахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Вказана позиція викладена Верховним Судом України в цивільній справі № 6-2925 (Постанова від 13.01.2016 року).

Беручи до уваги, що у відповідача 4, яка є неповнолітньою особою, відсутня спроможність виплатити компенсацію позивачу, у зв`язку з відмовою останньою від своєї частки, суд не вбачає наявність підстав для здійснення відчуження залишку частки в розмірі 1/30 на користь відповідача 4 і одночасного стягнення з неповнолітньої особи матеріальної компенсації в розмірі 50 747,43 гривні. Відтак, суд залишає у власності позивача частку в розмірі 1/30 спірної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, а саме: суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та наявність підстав для відмови від частки власності позивача на користь відповідача 1 (в розмірі 11/180 частки), відповідача 2 (в розмірі 7/180 частки) та відповідача 3 (в розмірі 1/30 частки) з одночасним стягненням з них матеріальної компенсації на користь позивача в розмірі вартості вказаних часток. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині відмови від частки власності позивача на користь неповнолітньої відповідача 4 (в розмірі 1/30 частки) з одночасним стягненням з неї матеріальної компенсації на користь позивача в розмірі вартості вказаної частки та залишає цю частку у власності позивача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача 1, відповідача 2, відповідача 3 на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 77, 81-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення грошової компенсації за 1/6 квартири - задовольнити частково;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 93 036 (дев`яносто три тисячі тридцять шість) гривень 96 копійок за належні їй 11/180 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_1 на вказану частину квартири і визнавши право власності за ОСОБА_2 ;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 59 205 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті п`ять) гривень 34 копійки за належні їй 7/180 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_1 на вказану частину квартири і визнавши право власності за ОСОБА_3 ;

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 50 747 (п`ятдесят тисяч сімсот сорок сім) гривень 43 копійки за належні їй 1/30 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_1 на вказану частину квартири і визнавши право власності за ОСОБА_4 ;

В задоволенні решти позовних вимог відмовити;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 930 (дев`ятсот тридцять) гривень 38 копійок;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 592 (п`ятсот дев`яносто дві) гривні 05 копійок;

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 507 (п`ятсот сім) гривень 47 копійок;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

відповідач 1 - ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 );

відповідач 2 - ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 );

відповідач 3 - ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 );

відповідач 4 - ОСОБА_5 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк