Справа № 639/7697/19
Провадження № 2/639/ 381/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Єрьоміна А.О., Панікарук В.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 639/7697/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, визнання права власності на спадкове майно, суд

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що з квітня 1992 року він і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 почали проживати разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство у квартирі, яка з 1998 року належала на праві власності його цивільній дружині та її доньці - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2004 році ОСОБА_3 почала себе погана почувати та на початку 2006 року їй було поставлено діагноз «Хронічна хвороба нирок ІІІ ст. Полікістоз нирок дорослого типу. Хронічний пієлонефрит. Хронічна ниркова недостатність ІІ ст.»

У 2006 році ОСОБА_3 була встановлена ІІ група інвалідності, вона стала частково здатною для самообслуговування та постійно вимагала стороннього догляду.

В 2008 році їй було призначено обов`язкове проведення гемодіалізу, який проводився щотижнево, два рази на тиждень (кожен понеділок та четвер).

17.08.2011 року ОСОБА_3 було призначено інвалідність І групи Б.

Позивач зазначає, що він самостійно доглядав за своєю цивільною дружиною, а саме: регулярно купував ліки, організовував транспортування до медичних закладів для проведення гемодіалізу, контролював своєчасне прийняття ліків, купував продукти харчування, прав, готував їжу, проводив поточні ремонтні роботи у квартирі, оплачував житлово-комунальні послуги та виконував інші господарські справи з утримання житла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Усі витрати на послуги пов`язані з її похованням сплатив позивач.

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 продовжує проживати в квартирі АДРЕСА_1 , частина якої належала на праві власності померлій.

Єдиною спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3 залишилася її донька ОСОБА_4 , яка у встановлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що він у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , однак нотаріусом йому було відмовлено, оскільки він не є спадкоємцем за законом, а заповіту вона не залишили та роз`яснив право звернення до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім*єю.

Всі вищевикладені обставини і вимусила позивача звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, визнання права власності на спадкове майно. Призначено підготовче судове засідання.

Задоволено заяву ОСОБА_1 про виклик свідків, викликано для допиту в судовому засіданні свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

26 листопада 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на його недоведеність. ( т.1 а.с. 86-90)

06 грудня 2018 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої не змінюючи підстави позову він просив суд: встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з 1992 року по 02.12.2018 року; визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; надати ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкоємцями першої черги; визначити, що частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільній сумісній власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є рівними та становлять по Ѕ частині за кожною; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 ( т.1 а.с. 107-112)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено, витребувано з Новобаварського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області інформацію щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отриманого нею прізвища після розірвання шлюбу, яка може бути надана у вигляді витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (або іншого документа, передбаченого чинним законодавством на підтвердження витребуваної інформації); витребувано з Новобаварського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області інформацію чи перебувала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зареєстрованому шлюбі з 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, та чи складено актовий запис цивільного стану на підтвердження факту проведення державної реєстрації акта цивільного стану між ОСОБА_3 з іншою особою в період часу з 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_2; витребувано з комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію станом на 31.12.2012 року щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також копії документів, на підставі яких проведено реєстрацію права власності вказаної квартири. ( т. 1 а.с. 159-160)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про виклик свідків задоволено, викликано в судове засідання для допиту в якості свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . ( т.1 а.с. 161-162)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 січня 2020 року заяву позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено, витребувано з Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи (номер у спадковому реєстрі 63502208), зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_3 року після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на час смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . ( т.1 а.с.188-189)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/7697/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, визнання права власності на спадкове майно, призначено справу до судового розгляду в судове засідання. ( т.1 а.с. 223-225)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Тризна Є.В.., який діє на підставі ордеру, заявлений позов підтримали та дали пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище.

Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Представник 3-тьої особи Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно вимог ч. 4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Позивач просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 1992 року по 02.12.2018 року.

В судовому засіданні було встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 було розірвано про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 09 січня 2002 року зроблено відповідний актовий запис № 07. ( т.1 а.с. 153)

Згідно довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова від 22.11.2006 року, 23 квітня 1977 року зареєстровано шлюб громадян ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , актовий запис №221. 21 жовтня 1981 року зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, запис акту №498. (т.1 а.с. 114)

Даний факт також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , копія якого мається в матеріалах справи та повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та про розірвання шлюбу. ( т.1 а.с. 115, 178-181)

Позивач зазначає, що він проживав разом з ОСОБА_3 у період з 1992 року по 02.12.2018 року, тобто по день її смерті, за місцем проживання останньої. Вони разом вели спільне господарство, мали спільний побут, разом купували продукти харчування, оплачували комунальні послуги, мали спільний бюджет, спільні взаємні права та обов`язки. Вони разом, як сім*я неодноразово відпочивали. Також позивач зазначив, що оскільки ОСОБА_3 тривалий час тяжко хворіла, то він, як її чоловік, здійснював за нею догляд, відвозив до лікарні, купував ліки, тобто у повному обсязі дбав про неї. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Позивач займався організацією її поховання, робив це за власні кошти. Після смерті цивільної дружини, він залищився проживати в квартирі ОСОБА_3 , частина якої належала останній на праві власності.

На підтвердження позиції позивача, ним були надані суду ряд письмових доказів, які були досліджені судом.

Так, згідно свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1998 року, квартира, що розташована по АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ( т. 1 а.с. 38)

З медичної документації, яка мається в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_3 тривалий час, а саме починаючи з 2007 року хворіла на різні хронічні захворювання, у тому числі хронічна хвороба нирок, з 17.08.2011 року була інвалідом 1 групи безстроково, потребувала постійного стороннього догляду. Придбанням ліків, супровід на діаліз та з діалізу здійснював чоловік, ОСОБА_1 . ( т.1 а.с. 14-31; 113)

Також, в судовому засіданні були оглянуті фотографії з зображенням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час їх відпочинку, на святкуванні днів народження та ін. у різні періоди часу. ( т.1 а.с. 140-151)

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №17795 від 03.12.2018 року. ( т.1 а.с. 53)

Згідно договору-замовлення на організацію та проведення поховання та Акту на ритуальні послуги, організацією похованням ОСОБА_3 займався ОСОБА_1 . ( т.1 а.с. 36-37)

Крім того, за клопотанням позивача в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він проживає з позивачем в одному під`їзді, знає його більше двадцяти років. Йому достовірно відомо, що ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_3 . За час їх сумісного проживання ОСОБА_1 робив ремонтні роботи в квартирі, купував побутову техніку. Також свідок зазначив, що неодноразово був свідком спілкування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та у нього склалося враження що це чоловік та дружина. ОСОБА_3 дуже хворіла, а ОСОБА_1 за нею доглядав, возив до лікарні, купував ліки. Були випадки, коли свідок за проханням ОСОБА_1 возив ОСОБА_3 до лікарні на діаліз. Коли ОСОБА_3 померла, то організацією її поховання займався саме ОСОБА_1

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_13 пояснили суду, що вони є сусідами ОСОБА_1 , який приблизно з 90-х років став постійно проживати в квартирі ОСОБА_3 , яка знаходиться поверхом вище за їх квартиру. За час проживання в квартирі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зробив там ремонт, займався заміною стояків. У свідків було враження, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є подружжям, оскільки вони проживали разом, вели спільний побут, разом ходили до магазину, відпочивали. ОСОБА_3 мала тяжке хронічне захворювання, а ОСОБА_1 дбав про неї, возив до лікарні. Коли вона померла, то ОСОБА_1 займався організацією її похорон. Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 залишився проживати в її квартирі.

Аналогічні показання надала в судовому засіданні і свідок ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_9 пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_1 вона знає приблизно з 90-х років, він є другом її чоловіка. Також вона була знайома з ОСОБА_3 , яку представили як дружину ОСОБА_1 . Вона неодноразово була в квартирі у ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , яка розташована по вул. Богомольця в м. Харкові , вони всі разом святкували свята, дні народження, разом відпочивали. Свідок пояснила, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 завжди були гарні стосунки, вони ставилися один до одного з повагою. Також свідок зазначила, що під час їх сумісного проживання ОСОБА_1 робив в квартирі ОСОБА_3 ремонт, купував побутову техніку. Коли ОСОБА_3 захворіла, то ОСОБА_1 увесь час піклувався про неї, возив до лікарень, купував ліки, повністю самостійно займався домашнім господарством. Після смерті ОСОБА_3 він займався організацією її похорон. На теперішній час ОСОБА_1 продовжує проживати в квартирі ОСОБА_3 .

Аналогічні показання надав в судовому засіданні і свідок ОСОБА_10 , який є другом позивача ОСОБА_1 та приблизно з 90-х років знайом і з ОСОБА_3 , з якою ОСОБА_1 проживав однією сім*єю. Свідок зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вважав подружжям, оскільки вони проживали разом, вели спільний побут, разом відпочивали. Коли ОСОБА_3 захворіла, то ОСОБА_1 дбав про неї, возив до лікарень, займався її лікуванням, купував ліки, готував їжу, повністю самостійно займався виконанням домашньої роботи.

Згідно до ч. 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1992 року проживали однією сім`єю в квартирі останньої, що розташована в АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний побут, разом відпочивали, дбали один про одного. Отже, на думку суду, в стосунках ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наявні ознаки шлюбних відносин.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини при розгляді справи «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) встановив, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

За загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Отже, не можна встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до 01 січня 2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не мало правового значення.

Відповідні положення містяться у постанові КЦС ВС від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц.

Отже, суд приходить до висновку про встановлення факту проживання позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , день смерті останньої.

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №17795. ( т.1 а.с. 33)

Після її смерті відкрилася спадщина.

Зі свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1998 року реєстраційний № 6-98-99752-Ш вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ( т.1 а.с. 38, 185)

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). (ч.1 ст. 355 ЦК України)

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України загальна власність двох або більш осіб без визначення часток кожного з них в праві власності являється спільною сумісною власністю.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що знаходиться у загальній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження майном, що знаходиться у загальній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Суд виходить з положень ст. 372 ЦК України, якою передбачено, що майно, яке знаходиться у загальній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними.

При поділі майна, що знаходиться у загальній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві загальної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При поділі майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, зі смертю ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частина спірної квартири.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1223 ЦК України зазначено, що у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у випадку не охвату заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 Кодексу.

За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

В судовому засіданні було встановлено, що після смерті ОСОБА_3 залишилася спадкоємиця за законом першої черги донька - ОСОБА_4 . ( т.1 а.с. 13)

Також залишився спадкоємець четвертої черги ОСОБА_1 .

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України)

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Зі спадкової справи № 726/2018 заведеної щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про відмові від прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 мати гр. ОСОБА_3 . (т.1 а.с. 194-216)

ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . (т.1 а.с. 194-216)

Інших заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 матеріали спадкової справи не місять.

Таким чином, єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 залишився ОСОБА_1 , який проживав зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.11.2019 року державним нотаріусом шостої ХМДНК відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 гр. ОСОБА_3 , оскільки ним не було надано жодного документу, який би підтверджував його родинний зв`язок зі спадкодавцем. ( а.с. 215)

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Отже, у ОСОБА_1 виникло право на звернення до суду з позовом.

В своєму позові ОСОБА_1 просить суд надати йому право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкоємцями першої черги та визнати за ним право власності на спадкове майно.

Частиною 2 статті 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Таким чином, для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Як буловстановлено судом вище, спадкодавець ОСОБА_3 тривалий час, а саме починаючи з 2007 року хворіла на різні хронічні захворювання, у тому числі хронічна хвороба нирок. Згідно довідки до акту обстеження МСЕК з 17.08.2011 року була інвалідом 1 групи безстроково, потребувала постійного стороннього догляду. ( т.1 а.с. 14-31; 113)

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 підтвердили суду, що дійсно ОСОБА_3 тривалий час страждала на хронічне захворювання нирок, часто перебувала у лікарнях, у тому числі раз на тиждень їй необхідно було проведення діалізу. До лікарні її возив ОСОБА_1 , або за його проханням, коли він був зайнятий по роботі, хтось із свідків. Також свідки зазначили, що ОСОБА_1 займався домашнім господарством, а саме купляв продукти харчуванням, готував їжу. Крім того, свідки пояснили, що ОСОБА_3 була приватним підприємцем і навіть до самої смерті разом з ОСОБА_1 вона займалася їх спільним бізнесом, робила закупівлю товару.

В постанові Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу, як чоловік, з яким ОСОБА_3 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, опікувався про неї, займався домашнім господарством, відвозив до лікарні. Однак доказів того, що він матеріально її забезпечував, а також, що вона через тяжку хворобу була у безпорадному стані, в супереч вимогам ст.12 ЦПК України, позивач не надав.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог в частині надання йому право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкоємцями першої черги.

Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що єдиною спадкоємицею за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 , залишилася її донька ОСОБА_4 , яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Інших заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 матеріали спадкової справи не місять. (т.1 а.с. 194-216)

Отже, єдиним спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_3 залишився ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Оскільки спадкоємиця першої черги ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а спадкоємець четвертої черги ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини, при цьому відсутні спадкоємці попередніх черг, суд вважає необхідним саме за ним визнати право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 355, 368, 369, 372, 1216, 1217, 1223, 1258, 1259, 1261, 1268, 1269, 1270, 1274 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по день смерті останньої, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволені позову ОСОБА_1 в іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В силу пункту 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України , на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 354 (строки апеляційного оскарження) продовжуються на строк дії такого карантину.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Харківська міська рада, , розташоване за адресою: м. Харків, м-н Конституції, 7.

3-тя особа: Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора, 6, розташоване за адресою: м. Харків, м-н Свободи,5, Держпром, 6-й під`їзд, 4 поверх, к.591-595.

Повний текст судового рішення складено 07.07.2020 року.

Суддя В. В. Труханович