РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 181/413/20
Провадження № 2/181/118/20
"24" червня 2020 р. смт. Межова
Межівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Юр`єва О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Запорожченко Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулось АТ КБ "Приватбанк" з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 31.01.2008 року, між позивачем та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 4400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку ОСОБА_3 був ознайомлений. Підпис ОСОБА_3 свідчить про те, що останній підтвердив згоду на умови надання кредиту, які складають договір. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, за яким договір приєднання може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона позбавлена можливості запропонувати свої умови договору. Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_3 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Всупереч договірним зобов`язанням, ОСОБА_3 неналежно виконував умови договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер, спадкоємцями, які постійно проживали з позичальником є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Станом на 11.11.2019 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором перед позивачем становить 5294,34 гривень, з яких: 5294,34 гривень заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.0,00 заборгованість за поточним тілом кредиту, 5294,34 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст..625; 0,00 гривень нарахована пеня; 0,00 гривень нарахована комісія; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0,00 гривень штраф (фіксована частина), 0,00 гривень штраф (процентна складова).
Позивач просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника за наявними у справі доказами, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. У задоволенні позовних вимог просила відмовити так, як зазначила, що спадщину після смерті боржника ОСОБА_3 вона не приймала, відмовилася від неї на користь сина ОСОБА_2 . Крім того зазначила, що позивачем було пропущено строк пред`явлення вимоги до спадкоємців, адже про смерть боржника позивачу було відомо давно, так як з претензією до нотаріуса позивач звернувся ще 13.02.2019 року, тим паче вона особисто після смерті ОСОБА_3 повідомляла АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про смерть останнього.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, і від нього не надійшло повідомлень про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.
Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») відповідно до статуту є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 року АТ КБ «Приватбанк» зареєстроване як юридична особа 19.03.1992, основний вид економічної діяльності, 64.19 інші види грошового посередництва.
Згідно з банківською ліцензією № 22 від 05.10.2011 року, АТ КБ «Приватбанк» має право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність».
Відповідно до відомостей з ЄДРПОУ від 01.03.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» має організаційну правову форму акціонерного товариства, правовий статус суб`єкта - юридична особа, види діяльності за КВЕД 2010: 64.19. Інші види грошового посередництва; 64.92. Інші види кредитування; 64.99.Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення); 66.11 Управління фінансовими ринками; 66.12. Посередництво за договорами по цінних паперах або товарах; 66.19 Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення.
Встановлено, що 31.01.2008 року, між позивачем та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 4400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору, що стверджується заявою ОСОБА_3 на видачу кредиту та кредитної картки, Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на час укладення договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно довідки №259 виданої 16.06.2020 року Преображенським старостинським округом Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області вбачається, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований і проживав з 09.11.1990 року по день смерті за адресою АДРЕСА_1 . Склад сім`ї був слідуючим: ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_2 син, ОСОБА_4 дочка, ОСОБА_5 внучка, що підтверджується довідкою №260 виданою 16.06.2020 року Преображенським старостинським округом Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області та довідкою №78 виданою 18.06.2020 року Межівською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області.
Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було знято з реєстрації за вищезазначеною адресою з 18.12.2017 року у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання, а саме: військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками №121/01-11 та №122/01-11 від 16.06.2020 року виданими Преображенським старостинським округом Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області.
На час смерті позичальника ОСОБА_3 у нього був борг перед АТ КБ "Приватбанк" по поверненню кредиту в сумі 5294,34 гривень, з яких: 5294,34 гривень заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.0,00 заборгованість за поточним тілом кредиту, 5294,34 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625; 0,00 гривень нарахована пеня; 0,00 гривень нарахована комісія; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0,00 гривень штраф (фіксована частина), 0,00 гривень штраф (процентна складова), що стверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.
За приписами ст. ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.
У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.
З матеріалів спадкової справи №176/2017, наданої приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Філіповою І.П. на підставі ухвали Межівського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року, вбачається, що спадкоємцями померлого ОСОБА_3 , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , від належної їм частки спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця відмовилися на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які 11 січня 2018 року отримали свідоцтво про право на спадщину.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК.
Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц.
За змістом ст. 1281 ЦК України,у редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
За положеннями ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
А тому, виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.
У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
В постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 645/3265/13-ц від 25.04.2018 року зазначено, що застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності і кредитор має право вимагати від спадкоємців боржника стягнення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна.
Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.
Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.
Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року, яка згідно зі ст. 263-4 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Зважаючи на те, що позивач дізнався про відкриття спадщини у 13.02.2019 року, коли звернувся до приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Філіпової І.П. з претензією , тому, право вимоги у банка виникло з 13.02.2019 року, однак позивач звернувся до суду лише в 20.05.2020 року, тобто з пропуском строку на право пред`явлення вимоги до спадкоємця, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України.
За таких обставин, враховуючи, що позивач у справі принаймні з 13.02.2019 року знав про факт прийняття спадщини спадкоємцями за законом після померлої, які проживали спільно з ним, з тих самих підстав, з яких ним заявлено даний позов, і, отже, за таких обставин позивачем у справі пропущено передбачені ч.ч.2-3 ст.1281 ЦК України строки пред`явлення своїх вимог до спадкоємця, який прийняв спадщину, оскільки даний позов заявлено лише 20.05.2020 року.
Окрім того зі змісту дослідженої у судовому засіданні спадкової справи вбачається, що позивачем не правильно було визначено кола спадкоємців, які залучені до участі у справі, адже спадкоємцями померлого ОСОБА_3 , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , від належної їм частки спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця відмовилися на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які 11 січня 2018 року отримали свідоцтво про право на спадщину.
Згідно ч.4 ст.1281 ЦК України, Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
За таких обставин, суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, і, отже, про те, що даний позов задоволенню не підлягає.
За правилами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту стягнення боргу кредиторами спадкодавця, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За вимогами ст. ст. 76-78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді першої інстанції, не скористався, оскільки його представник в судові засідання не з`являвся та подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позивач позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов в частині стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення на його користь сплаченого судового збору в сумі 2102 грн.
Керуючись ст.ст.12,13,19,141,258,259,263,264,265,268,272,273 ЦПК України, суд, -
Понесені позивачем витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні залишити за ним.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд через Межівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. Ю. Юр`єв