Справа № 442/7174/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/419/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Шеремети Н.О.

секретаря Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 24.07.2014 року він позичив відповідачу по даній справі ОСОБА_3 на прохання останнього, грошові кошти в сумі 288 800 (двісті вісімдесят вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп. на купівлю нежитлових приміщень №№5, 5а, АДРЕСА_1 у АДРЕСА_2 , через прилюдні торги, які відбувалися на інтернет сайті Міністерства Юстиції України (СЕТАМ). При фактичному одержанні вказаної суми відповідачем була надана розписка від 24 липня 2014 року. Згідно зазначеної розписки відповідач зобов`язувався повернути кошти до 01 вересня 2014 року. У вказаний термін він звернувся до нього з вимогою про повернення боргу, але він відмовився пояснюючи свою відмову відсутністю коштів, просив почекати. В добровільному порядку повернути борг відповідач відмовляється. Відтак він змушений звернутися до суду.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 жовтня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно умов якої:

1. За Відповідачем - ОСОБА_3 зареєстровані на праві власності нежитлові приміщення АДРЕСА_3 площею 160,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , які належать йому на підставі свідоцтва від 18.08.2014 року, виданого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю.

2. Позивач відмовляється від стягнення коштів по борговій розписці від 24 липня 2014 року, а Відповідач в рахунок погашення заборгованості визнає безумовне та беззаперечне право власності Позивача на нежитлові приміщення АДРЕСА_3 загальною площею 160,4 кв.м., за адресою

АДРЕСА_4 . Визнати за ОСОБА_2 (прож. АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_1 ), право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_3 загальною площею 160,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_2 відмовляється від усіх заявлених позовних вимог по даній справі.

Сторони підтверджують вільне волевиявлення та бажання на укладення вказаної угоди та закриття провадження у справі.

У випадку невиконання або неналежного виконання Угоди стороною, що прийняла на себе зобов`язання, її виконання здійснюється згідно вимог Закону України « Про виконавче провадження»

У випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань однією із сторін, інші сторони по даній угоді вправі призупинити виконання взятих на себе обов`язків на термін такого невиконання або неналежного виконання.

Угода вступає в силу з моменту підписання її всіма уповноваженими представниками сторін та визнання її судом.

Сторони за цим позовом інших претензій один до одного не мають.

Наслідки укладення мирової угоди, зміст ст.ст. 205, 206 Цивільно-процесуального кодексу України сторонам роз`яснені і зрозумілі.

Провадження у справі № 442/7394/14-ц, (№ провадження № 2/442/2313/2015) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - закрито.

Ухвалено, що це судове рішення є підставою для державної реєстрації у органах реєстрації речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на: нежитлові приміщення АДРЕСА_3 площею 160,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає ухвалу суду незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що станом на серпень 2014 року йому, на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2009р. у справі № 2-3332/09, яке набрало законної сили, на праві власності належав єдиний об`єкт цивільних прав - нежитлові приміщення площею 192,3 кв.м., приміщення спільного користування пл. 24,6 кв.м., приміщення загального користування площею 0,394 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_2 . 18.08.2014р. були проведені електронні торги, за результатами яких ОСОБА_3 , було видано свідоцтво про право власності на частину вищевказаного належного йому майна, а саме на нежитлове приміщення №№ 5, 5А, 5В, загальною площею 160,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , крім того приміщення спільного користування площею 24.6 кв.м., приміщення загального користування площею 0,394 кв.м. Довідавшись про проведення вказаних електронних торгів і вважаючи їх незаконними, в серпні 2014 року він звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом про визнання таких торгів недійсними, а також недійсними протоколу їх проведення, акту державного виконавця про проведення електронних торгів та свідоцтва, виданого за результатами їх проведення.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2016р. у справі № 442/6469/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.02.2017р., визнано недійсними електронні торги з продажу нежитлового приміщення №№ 5, 5А, 5 В, загальною площею 160,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке придбано ОСОБА_3 за 288 800 грн. без Г1ДВ, крім того приміщення спільного користування площею 24.6 кв.м., приміщення загального користування площею 0,394 кв.м., що раніше належало ОСОБА_1 на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області №2- 3332/09 від 02.11.2009р., зареєстрованого КПЛОР «Дрогобицьке МЕТІ та ЕО» 10.12.2009р, реєстраційний номер майна 29151781; визнано недійсним протокол проведення електронних торгів № 1053 від 04.08.2014р.; визнано недійсним акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 15.08.2014р. і визнано недійсним свідоцтво від 18.08.2014р., видане ОСОБА_3 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю., зареєстроване в реєстрі за № 523. Після набрання законної сили вищевказаним судовим рішенням запис про моє право власності на вказане майно було поновлено.

Вважає, що суд першої інстанції неповно та однобічно з`ясував обставини даної справи і. розглянувши дану справу за відсутності сторін, не пересвідчився в установленому порядку в достовірності факту належності спірного майна відповідачу та наявності обставин, які перешкоджають укладенню будь-яких угод відносно такого майна, в т.ч. не з`ясував наявності чи відсутності обтяжень спірного майна, не дослідив тих обставин, чи умови вказаної мирової угоди не суперечать закону і чи не порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Звертає увагу суду на те, що подана сторонами мирова угода не підлягала визнанню судом, оскільки їх умови суперечать закону та порушують мої права та інтереси.

Враховуючи наведене просить суд скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 жовтня 2014 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

ОСОБА_3 09.07.2020 року подав до суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи на іншу дату, з посиланням на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» в Україні введено карантин і «Рада суддів України в своєму зверненні до громадян, які є учасниками судових процесів, висловила прохання утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників справи».

ОСОБА_2 10.07.2020 року подав до суду клопотання в якому просив призначити розгляд справи після скасування карантину.

Розглянувши вищезгадані клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення таких клопотань, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1), досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2), а частиною 2 статті 372 цього Кодексу встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дана справа перебуває в провадженні суді апеляційної інстанції з лютого 2020 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення свої доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційній скарзі та відзиві на скаргу тощо.

Станом на час апеляційного розгляду справи (14.07.2020 року) введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин триває вже більше чотирьох місяців і строки його завершення нікому не відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України).

Щодо посилання на звернення Ради суддів України з проханням «утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників справи», то дана справа не передбачає обов`язкової присутності в судових засіданнях її учасників.

В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак, ні від ОСОБА_2 , ні від ОСОБА_3 заяви до суду про участь у апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі наявних у справі даних та доказів.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14.07.2020 року, є дата складення повного судового рішення 15.07.2020 року.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про затвердження мирової угоди, суд першої інстанції посилався на те, що сторони по справі добровільно вирішили спір у даній справі, цей спір сторонами не оспорюються, а навпаки визнається, що відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, мирова угода відповідає чинному законодавству, не порушує, не ущемляє права сторін, вчинена в інтересах обидвох сторін і виконання ними умов мирової угоди не порушує інтереси, права та свободи інших осіб.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що у вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

07 жовтня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з заявою про затвердження мирової угоди, згідно умов якої:

1.За Відповідачем - ОСОБА_3 зареєстровані на праві власності нежитлові приміщення АДРЕСА_3 площею 160,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , які належать йому на підставі свідоцтва від 18.08.2014 року, виданого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю.

2.Позивач відмовляється від стягнення коштів по борговій розписці від 24 липня 2014 року, а Відповідач в рахунок погашення заборгованості визнає безумовне та беззаперечне право власності Позивача на нежитлові приміщення АДРЕСА_3 загальною площею 160,4 кв.м., за адресою

АДРЕСА_4 .Визнати за ОСОБА_2 (прож. АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_1 ), право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_3 загальною площею 160,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 жовтня 2014 року визнано мирову угоду.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.175 ЦПК України (в редакції чинній на час визнання судом першої інстанції мирової угоди) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Отже, визнаючи мирову угоду між сторонами, суд першої інстанції вважав встановленим, що умови цієї мирової угоди не суперечать закону і не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 27.08.2014 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ВДВС Дрогобицького МРУЮ, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів, скасування свідоцтва.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 27.08.2014 року накладено арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_3 площею 160,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , на приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м., на приміщення загального користування, площею 0,394 кв.м., зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним №06 від 18.08.2014 року.

В подальшому рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 лютого 2017 року, задоволено позов ОСОБА_1 до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ДП «Інформаційний центр», ОСОБА_3 про визнання електронних торгів і скасування свідоцтва.

Визнано недійсними електронні торги з продажу нежитлового приміщення №№ 5, 5А, 5В, загальною площею 160,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке придбано ОСОБА_3 за 288 800 грн. без ПДВ, крім того приміщення спільного користування площею 24.6 кв.м., приміщення загального користування площею 0,394 кв.м., що раніше належало йому на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 2-3332/09 від 02.11.2009 року, зареєстрованого КПЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» 10.12.2009 року, реєстраційний номер майна 29151781.

Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів № 1053 від 04.08.2014 року.

Визнано недійсним акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 15.08.2014 року.

Визнано недійсним свідоцтво від 18.08.2014 року, видане ОСОБА_3 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю., зареєстроване в реєстрі за № 523.

Отже з наведеного слідує, що укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушує інтереси ОСОБА_1 , як законного власника спірних нежитлових приміщень.

Згідно з п.1 ч.5 ст.207 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечить закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди між сторонами, суд першої інстанції не перевірив та не з`ясував хто є власниками спірного нерухомого майна та чи не буде таке судове рішення порушувати права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Відтак, в силу п.1 ч.5 ст. 207 ЦПК України, у суду не було правових підстав для визнання такої мирової угоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу про затвердження мирової угоди скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 жовтня 2014 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15.07.2020 року.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: О.Я. Мельничук

Н.О.Шеремета