ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

15 липня 2020 року м. Херсон

справа № 658/2739/17

провадження № 22-ц/819/561/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Приходько Л.А.

секретар: Кутузова А.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Калусовський Артем Сергійович,

представник відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Каховського державного агротехнічного коледжуна рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 серпня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Батовріної І.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 до Каховського державного агротехнічного коледжу про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 липня 2008 року рішенням Дніпровського районного суду м. Херсон з урахуванням додаткового рішення від 04 вересня 2008 року на його користь з Каховського державного аграрного технікуму стягнуто вартість поставлених товарів за договором на суму 921 967,70 грн. 17 вересня 2013 року на підставі ухвали суду замінено сторону виконавчого провадження, а саме боржника Каховський державний аграрний технікум на Каховський державний агротехнічний коледж. На теперішній час рішення суду та зобов`язання за договором не виконано, у зв`язку з чим позивач вважає, що у відповідності до ст.ст. 22, 612, 623, 625 ЦК України відповідач повинен відшкодувати йому завдані збитки. Так, вказав на те, що збитки за несвоєчасне виконання зобов`язання становлять різницю між ринковою вартістю товарно-матеріальних цінностей на день подачі позову та вже стягнутою сумою за рішенням суду від 04 вересня 2008 року. Крім того, виходячи з вимог ст. 625 ЦК України вважає, що з відповідача підлягає стягненню також 3% річних з простроченої суми за період прострочення та інфляційні витрати. Посилаючись на наведене, просив стягнути з Каховського державного аграрного коледжу на його користь збитки, завдані простроченням зобов`язання боржника в сумі 2 977 880,50 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 серпня 2017 року позов задоволено, стягнуто з Каховського державного агротехнічного коледжу на користь ОСОБА_2 збитки в розмірі 2 977 880,50 грн., та судовий збір в сумі 8 000 грн.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідач, на час подачі позовної заяви, зобов`язання за договором не виконав, що призвело до завдання збитків позивачеві, які підлягають стягненню на його користь.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду Каховський державний агротехнічний коледжподав апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин загальний строк позовної давності. Крім того посилаються на те, що Коледж є державною установою, фінансування здійснюється за рахунок державних коштів, і кошти на відшкодування збитків на рахунок коледжу не надходили, а тому відсутня вина відповідача у невиконанні рішення суду.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсону від 03 липня 2008 року задоволено позов ОСОБА_2 , стягнуто з Каховського державного аграрного технікуму на користь ОСОБА_2 збитки у сумі 541 503 грн. та судові витрати (а.с.5-6).

Додатковим рішенням від 04 вересня 2008 року Дніпровського районного суду м. Херсон було усунуто неточності в арифметичному підрахунку розміру збитків, а саме судом постановлено стягнути з Каховського державного аграрного технікуму на користь ОСОБА_2 вартість 75 тон фосфорного добрива у сумі 570 000 грн., вартість 31 тони дизельного палива у сумі 261 103,70 грн., а також вартість 720 л базограна у сумі 81 864 грн., вартість біопрепарату 200 л у сумі 9 000 грн., всього 921 967,70 грн. (а.с.7).

17 вересня 2013 року на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Херсона задоволено заяву ОСОБА_2 про зміну сторони виконавчого провадження та змінено сторону виконавчого провадження, боржника Каховський державний аграрний технікум на Каховський державний агротехнічний коледж по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Каховського державного аграрного технікуму про стягнення збитків, у виконавчих листах № 2-1991/08 від 04 вересня 2008 року та № 2-1991/08 від 03 липня 2008 року (а.с.8-9).

Виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Херсона від 23 вересня 2008 року на підставі рішення Дніпровського районного судом м. Херсона від 04 вересня 2008 року (справа № 2-1991/08), був звернутий стягувачем до примусового виконання. Відповідно до відміток і записів, здійснених державним виконавцем Каховського МР ВДВС, виконавчий лист неодноразово повертався стягувачу: 06 квітня 2009 року, 31 грудня 2009 року, 09 листопада 2011 року, 14 грудня 2012 року, 08 серпня 2013 року, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Згідно довідки Каховського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області №13.12-31/13870 вбачається, що на теперішній час виконавчі листи з приводу виконання рішення Дніпровського районного суду м.Херсона №2-1991/08 на виконанні в Каховському МВДВС не перебувають.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Щодо позовних вимог про стягнення збитків.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблено висновок, що «збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача».

Як вбачається зі змісту мотивувальної та резолютивної частини рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 липня 2008 року та додаткового рішення цього ж суду від 04 вересня 2008 року з Каховського державного аграрного технікуму на користь ОСОБА_2 були стягнуті грошові кошти в сумі 921 967,7грн., які становлять вартість неотриманих позивачем товаро-матеріальних цінностей станом на день винесення судового рішення та за своєю суттю є збитками, розмір яких було встановлено судом із застосуванням положень статті 623 ЦК України. Тобто, звернувшись до суду із позовом в 2008 році, ОСОБА_2 використав своє право на судовий захист шляхом стягнення заборгованості з відповідача із застосуванням механізму статей 22, 623 ЦК України. Оскільки цивільним законодавством України не передбачено нарахування збитків на збитки, які вже стягнуто судом, тому вимоги позивача в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині заявлених позовних вимог про стягнення збитків з ухваленням нового рішення про відмову в їх задоволенні.

Щодо позовних вимог про застосування ст.625 ЦК України.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18) зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

За таких обставин та приймаючи до уваги, що судові рішення про стягнення на користь позивача боргу в сумі 921 967, 70 грн. відповідачем не виконані, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення на його користь з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 1 710 882, 62 грн. та 246 635, 58 грн. відповідно, виходячи з розрахунку, наданого позивачем при поданні позову, правильність якого не була спростована відповідачем. Загальна сума, що підлягає до стягнення становить 1 957 518, 20 грн., що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині загальної суми стягнення.

Посилання відповідача на відсутність його вини у невиконанні рішення суду, оскільки коледж є державною установою, фінансується за рахунок держави, і такі кошти на його рахунки не надходили, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини допускає, що асигнування на виплату державних боргів може спричинити певні затримки у виконанні рішень з бюджету Уряду. Тим не менше, Суд вирішив, що не передбачивши таких асигнувань протягом трьох років підряд, держава-відповідач не виконала своїх зобов`язань за статтею 6 параграфа 1 Конвенції (VOYTENKO v. UKRAINE, № 18966/02, § 42, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року). Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08 листопада 2005 року). Затримка у виконанні судового рішення може за певних обставин бути виправдана, але не за рахунок звуження суті права, яке захищається статтею 6 Конвенції (BAKALOV v. UKRAINE, № 14201/02, § 33, ЄСПЛ, від 30 листопада 2004 року).

Боржником є Каховський державний агротехнічний коледж, який протягом 11 років не виконує рішення Дніпровського районного суду м. Херсону від 03 липня 2008 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Херсону від 04 вересня 2008 року. Відсутністю бюджетного фінансування не може виправдовувати бездіяльність боржника і виключати необхідності захисту таких коштів від знецінення.

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 915/533/15 (провадження № 12-51гс18) зазначено, що «та обставина, що грошові кошти за договором повинні надійти до обласного бюджету, не виключає необхідності захисту таких коштів від знецінення та обов`язку відповідача як боржника у спірних правовідносинах компенсувати наслідки інфляційних процесів, які відбулися за час його прострочення».

Щодо застосування строків позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), зроблено висновок, що главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Разом з тим, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-3063цс16 від 22.03.2017 року).

Судове рішення у даній справі (вступна і резолютивна частини рішення) ухвалено 31 серпня 2017 року і представник відповідача приймав участь в судовому засіданні та виступав у судових дебатах, що підтверджується журналом судового засідання (а.с.45-48).

Заява коледжу про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин у справі датована 18.09.2017 року і цього ж дня надійшла до суду, тобто після ухвалення оскаржуваного ним судового рішення (а.с.56, 57).

За таких обставин суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості застосувати до виниклих між сторонами правовідносин інститут позовної давності, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неприйнятними.

Щодо судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в справі сплачено 8000 грн. судового збору в суді першої інстанції та 16 000 грн. за подання касаційної скарги. У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача та частковим задоволенням позовних вимог на суму 1 957 518, 20 грн., що становить 65, 73 % від заявленої суми позову, з Каховського державного агротехнічного коледжу на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 775, 20 грн.

Відповідачем в справі сплачено 8800 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга була задоволена частково, стягнута сума зменшена на 34, 27% (просили 2 977 880, 50 грн., стягнуто 1 957 518, 20 грн.). В силу ч.2 ст.141 ЦПК України з позивача підлягають стягненню на користь відповідача 3 015, 76 грн. судових витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі положень ч.10 ст.141 ЦПК України, колегія суддів покладає на відповідача обов`язок сплати різницю між стягнутими сумами судових витрат, яка становить 12 759, 44 грн. на користь позивача.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Каховського державного агротехнічного коледжу задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31.08.2017 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення збитків (ст.22, 623 ЦК України) скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у зазначеній частині.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31.08.2017 року в частині загальної стягнутої суми з Каховського державного агротехнічного коледжу на користь ОСОБА_2 змінити, зменшивши її з 2 977 880, 50 грн. до 1 957 518, 20 грн.

Змінити суму стягнутих судових витрат, стягнувши з Каховського державного агротехнічного коледжу на користь ОСОБА_2 12 759, 44 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.07.2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько