Справа №488/1363/17
Провадження № 22-ц/812/1118/20
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 липня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

акціонерного товариства «Миколаївобленерго»

на додаткове рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 07 квітня 2020 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Селіщевою Л.І., дата складання повного тексту незазначена, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих споживанням недоврахованої електроенергії,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариства «Миколаївобленерго» (далі АТ «Миколаївобленерго»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих споживанням недоврахованої електроенергії у сумі 116 234,58 грн. та 1 743,52 грн. судового збору.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Представник відповідача 23 березня 2019 року звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Додатковим рішенням того ж суду від 07 квітня 2020 року стягнуто з АТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 10 000 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції та посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, позивач подав на нього апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ «Миколаївобленерго» зазначало, що в порушення вимог ст.178 ЦПК України адвокатом Гайдарджиєм А.В. відзив на позов подано після спливу майже одного року з моменту пред`явлення Товариством цього позову до суду. Крім того, у відзиві від 30 березня 2018 року надано орієнтований розрахунок суми судових витрат з зазначенням витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., але попереднього розрахунку надано не було.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( надання послуг). Виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, але представником відповідача не надано до суду жодного детального опису наданих відповідачу послуг.

Крім того, при визначені розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншій особі, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру або/ та порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Пунктом 4.1.3 розділу 4 Договору про надання правової допомоги від 13 вересня 2017 року, який додано до заяви про розподіл судових витрат, встановлено 100 грн., що є фіксованим розміром вартості витрат, пов`язаних з виконанням доручення. Іншого договору з іншим розміром гонорару суду не надано.

Більш того, склад та розмір витрат на правничу допомогу входить до предмету доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат, є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування витрат. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що представником відповідача не було надано до суду, ані звіту про надання послуг, ані акт приймання-передачі послуг до договору.

Зважаючи на викладене, а також те, що суд при вирішені питання про відшкодування витрат на правничу допомогу має виходити із принципу співмірності, критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, з врахуванням конкретних обставин справи, Товариством просило про скасування додаткового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову відповідачеві у стягнення витрат на правову допомогу.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5 та ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведена правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 травня 2020 року, у задоволенні позову АТ «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих споживанням недоврахованої електроенергії відмовлено.

Заявою від 16 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гайдаржий А.В. просив стягнути із позивача витрати на професійну правничу допомогу( а.с.89)

Представником відповідача 23 березня 2020 року, в межах п`ятиденного строку, до суду першої інстанції подана заява про ухвалення у вказаній справі додаткового рішення, в якій він просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

До вказаної заяви було додано:

договір про надання правової (правничої) допомоги 13 вересня 2017 року, укладений між Адвокатським бюро Андрія Гайдаржия «Гроно», з однієї сторони та ОСОБА_1 , з іншої сторони, та додаток до договору про надання правової допомоги, а саме:

доручення про надання правничої допомоги укладене між АБ «Гроно» та ОСОБА_2 (а.с.105-106);

квитанцію до прибуткового касового ордеру від 14 вересня 2017 року на суму 2000 грн;

квитанцію до прибуткового касового ордеру від 05 червня 2018 року на суму 5000 грн.;

квитанцію до прибуткового касового ордеру від 13 жовтня 2017 року на суму 3000 грн.;

розрахунок гонорару у справі №488/1363/17.

Таким чином, понесення судових витрат, а саме витрат на правову (правничу) допомогу ОСОБА_1 було підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до розрахунку гонорару у справі 488/1363/17 від 23 березня 2020 року, наданого до заяви про розподіл судових витрат, вбачається, що адвокатом Гайдаржий А.В. було витрачено 7 годин на вивчення та аналіз позовної заяви та доданих документів, аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції та її узгодження з клієнтом, оформлення відзиву та його направлення позивачеві та суду; 4 години на складання адвокатського запиту до позивача, контроль за його виконанням та аналіз відповіді на запит; 1 годину на консультацію клієнта, а також представництво клієнта у суді згідно протоколів судового засідання.

Аналізуючи докази витрат на професійну правничу допомогу, надані заявником та перевіряючи заявлений розмір судових витрат понесених на оплату професійної правничої допомоги та обсяг виконаних адвокатом робіт у співвідношенні до тривалості розгляду справи, її складності, колегія суддів вважає, що зазначений у розрахунку час та розмір понесених витрат є співмірним зі складністю та часом розгляду справи, а надані адвокатом послуги та час витрачений на них відповідають критерію необхідності.

Крім того, позивач у суді першої інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не надавав, відповідно, не наводив доводи на підтвердження їх не співмірності.

Не містить такого клопотання і апеляційна скарга.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

За такого, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу є вірним. Наявність підстав для його зменшення судом не встановлено.

Суд також вважає необхідним зазначити, що представником позивача не доведено неспівмірність витрат на правничу допомогу, зокрема, пункт 4.1.3. договору про надання правової допомоги від 13 вересня 2017 р., на який посилається представник позивача у своїх запереченнях, оскільки вказаний пункт не визначає розмір гонорару адвоката, а визначає вартість витрат, пов`язаних із виконанням доручення у сумі 100 грн. Натомість обов`язок клієнта сплатити гонорар визначає п. 4.1.2 даного договору.

Більш того, доручення про надання правової допомоги від 13 вересня 2017 року, що є додатком до договору про надання правничої допомоги, адвокат Гайдаржий А.В. прийняв зобов`язання на надання правової допомоги по справі №488/1363/17. Крім того, сторони домовилися, що розмір гонорару за виконання цього доручення, який становить 10 000 грн. та сплачується у визначеному порядку 2000 грн. до 13 жовтня 2017 року, 8000 грн. до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Колегією суддів перевірені вищевказані документи, досліджені матеріали справи, і встановлено, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є співмірними, а тому доводи апеляційної скарги про не підтвердження витрат на правничу допомогу документально та не доведеність не знайшли своє підтвердження.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідачем попередній розрахунок суми судових витрат не надавався, а тому суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив заяву відповідача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в порушення вимог ст. 134 ЦПК України, відхиляються колегією суддів, оскільки законодавець у викладаючи положення ч.1ст.134, п.8 ч.3 ст178 ЦПК України ототожнює поняття попереднього та орієнтовного розрахунок судових витрат.

А тому наданий представником відповідача разом із відзивом на позовну заяву орієнтований розрахунок суми судових витрат, які він понесе у зв`язку з розглядом справи, є в той же час, і попереднім (а.с. 56-58).

В той же час, навіть відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, не є підставою для відмови у стягнені витрат на понесену правову (правничу) допомогу, розмір якої підтверджений належними і допустимими доказами.

Більш того, порядок відшкодування понесених стороною витрат після ухвалення рішення передбачено ст.246 ЦПК України.

За матеріалами справи, з цим позовом позивач звернувся до суду 11 квітня 2017 року.

Провадження у справі відкрито ухвалою Корабельного районного суд м. Миколаєва від 14 квітня 2017 року.

Нормами глави 3 розділу 3 ЦПК України «Провадження у справі до судового розгляду» в редакції на час звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі не передбачалося надання відповідачем відзиву на позов, а лише заперечення без визначення строку їх надання.

Порядок розподілу судових витрат, понесених за надання правової допомоги визначено у ст.84 ЦПК України.

Починаючи з 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон № 2147-УІІ від 03 жовтня 2017 року, яким були запровадженні як нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу у цивільному судочинстві, так і право подачі відзиву стороною на позов.

Враховуючи вищенаведене та те, що надання відповідачем відзиву на позовом є його правом, а не обов`язком, аргументи апеляційної скарги щодо порушення строку, визначеного ст.178 ЦПК України є безпідставними.

Що стосується акту виконаних робіт, то його складення не передбачено умовами договору, а виставлення рахунку клієнту та його оплата свідчать про їх прийняття.

З огляду на викладене, враховуючи що відповідач довела надання їй адвокатом Гайдаржий А.В. зазначених послуг у суді першої інстанцій у заявленому розмірі, витрати на правову допомогу мають бути відшкодовані відповідачеві позивачем повністю.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін

Керуючись ст.ст. 367, 368,374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Миколаївобленерго» залишити без задоволення, а додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 09 липня 2020 року