КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року

м. Київ

справа №361/2863/19

провадження № 22-ц/824/10242/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Махлай Л.Д., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Броварського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року у складі судді Сердинського В.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору та скасування заборони відчуження нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання спадкового договору та скасування заборони відчуження нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 05 грудня 2009 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір.

Відповідно до п.п. 2.3., 2.4 спадкового договору, сторони домовились, що на набувача майна покладаються такі обов`язки: забезпечувати відчужувачів ліками за рецептами лікарів незалежно від їх вартості; нести у повному обсязі витрати, пов`язані з перебуванням відчужувачів на стаціонарному лікуванні; забезпечувати відчужувачів одягом; здійснювати поточні ремонти житлового будинку та надвірних будівель. У разі смерті одного з подружжя, відчужувана спадщина переходить до другого, а у разі смерті другого подружжя, у набувача виникає право власності на відчужуване господарство.

Посилалася на те, що відповідач ніколи не виконувала взятих на себе зобов`язань, відповідно до п. 2.3. спадкового договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

У січні 2011 році позивач потрапила в Броварську ЦРЛ на стаціонарне лікування, у зв`язку з проведенням операцій по видаленню грижі, а вдруге - в листопаді 2018 року після смерті чоловіка.

Зауважувала, що під час її перебування в лікарні відповідач ОСОБА_2 не взяла на себе жодних витрат, пов`язаних з перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні в Броварській ЦРЛ, не забезпечила необхідними знеболюючими ліками та необхідним післяопераційним доглядом ні в 2011 році, ні в 2018 році, незважаючи на умови спадкового договору, та насамперед людське відношення до матері.

Весь необхідний догляд та піклування за позивачем здійснювали її дочки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Зазначала також, що відповідач іноді приїздить до місця проживання позивача, однак станом її здоров`я не цікавиться, ліків та одягу не купує, її повністю влаштовує, що матері допомагають її інші діти та внуки. За весь період дії спадкового договору, відповідач жодного разу не провела поточного ремонту житлового будинку та надвірних будівель. За життя чоловіка ремонтні роботи в будинку вони здійснювали своїми силами. За власний рахунок купували необхідні будівельні матеріали для покращення умов свого проживання.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 не виконує умов укладеного спадкового договору і не бажає його виконувати, позивач була змушена звернутися до суду з вимогою про розірвання спадкового договору.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд розірвати спадковий договір, укладений 05 грудня 2009 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В., зареєстрований в реєстрі за №4029, скасувати заборону відчуження нерухомого майна, накладену приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В., зареєстровану в реєстрі за №4030: житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянками площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:083:0002, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Броварського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 07 липня 2020 рокупозивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання умов спадкового договору протягом часу з його укладення і до звернення позивача до суду, що є її процесуальним обов`язком.

Звертає увагу, що з часу звернення позивача до суду з даним позовом ОСОБА_2 не відвідувала її понад рік з січня 2019 року, що свідчить про те, що відповідач добровільно відмовилась від спадкового договору.

Уважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, фактично послався на пояснення відповідача та власні припущення, а не на докази, що вказують на наявність істотних порушень ОСОБА_2 умов спадкового договору, внаслідок чого пояснення позивача суд залишив поза увагою.

На думку позивача, матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів про виконання відповідачем спадкового договору, зокрема, щодо забезпечення ліками, несенням витрат, пов`язаних з перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні, забезпечення одягом.

30 липня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Уважає, що позивач ОСОБА_1 навмисно ухиляється приймати від відповідача належне виконання спадкового договору.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Відповідач та її представники у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів невиконання обов`язків, обумовлених спадковим договором, позивач не надав і не спростував доводів відповідача про надання відповідачу необхідних послуг, визначених спадковим договором.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 05 грудня 2009 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №4029.

У зв`язку з укладенням спадкового договору 05 грудня 2009 року приватним нотаріусом на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат», у відповідності з вимогами ст.1307 ЦК України накладено заборону відчуження зазначеного у договорі нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:083:0002, зареєстровано в реєстрі за №4030 (а.с.6-10).

За пунктом 1.1. спадкового договору, відчужувачі після своєї смерті передають у власність набувача належне їм на праві спільної сумісної власності нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок, загальною площею 94,8 кв.м, житловою площею 35,5 кв.м, з надвірними будівлями: сарай - «Б», погріб - «В», гараж - «Г», вбиральня - «Д», огорожа - «N», колодязь - «К», та земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:083:0002, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а набувач зобов`язується виконувати передбачені договором розпорядження відчужувачів.

Відповідно до п. 2.3. спадкового договору, сторони домовились, що на набувача майна покладаються такі обов`язки: забезпечувати відчужувачів ліками за рецептами лікарів незалежно від їх вартості; нести у повному обсязі витрати, пов`язані з перебуванням відчужувачів на стаціонарному лікуванні; забезпечувати відчужувачів одягом; здійснювати поточні ремонти житлового будинку та надвірних будівель.

Відповідно до п. 2.4., у разі смерті одного з подружжя, відчужувана спадщина переходить до другого, а у разі смерті другого подружжя, у набувача виникає право власності на відчужуване господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області (а.с.14).

Заявою від 22 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 (а.с.39).

Звертаючись з даним позовом до суду, ОСОБА_1 зазначала, що підставою для розірвання спадкового договору є та обставина, що відповідач ОСОБА_2 ніколи не виконувала взятих на себе зобов`язань, передбачених п. 2.3. спадкового договору, а тому після смерті іншого відчужувача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона вирішила розірвати спадковий договір.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття (стаття 1305 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача (стаття 1308 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно частин першої, другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання зобов`язань щодо здійснення поточних ремонтів житлового будинку та надвірних будівель відповідачем ОСОБА_2 за участі чоловіка та сина було виконано наступне: у 2015 році на садибі батьків встановили новий паркан з профнастилу, що підтверджується товарним чеком №68 від 05 вересня 2015 року; у 2017 році для зручності батьків облаштували в будинку туалет, що підтверджується товарним чеком №10 на придбання унітазу від 15 жовтня 2016 року (а.с. 60,61).

Обставини щодо проведення відповідачем ремонтних робіт на садибі відчужувачів посвідчуються показами свідків з боку відповідача, а також показами свідків з боку позивача.

Похованням батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , замовленням поминального обіду, встановленням пам`ятного надгробка займалась відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними накладними та квитанціями (а.с.65-69).

Згідно показів свідків, за проведення операцій ОСОБА_1 з видалення грижі з лікарями Броварської ЦРЛ домовлялась відповідач ОСОБА_2 , необхідними крапельницями, розчинами, уколами забезпечувала вона, першу добу після операцій вона була разом з матір`ю, а потім із сестрами по черзі відвідували матір у лікарні.

Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до довідки №253 від 07 червня 2019 року, відповідач ОСОБА_2 працює на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими відділення повітряно-крапельної інфекції в Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь», а тому безпосередньо могла надавати професійну медичну допомогу (а.с.59).

Вказані обставини не спростовані стороною позивача під час розгляду справи як у суді першої, так і апеляційної інстанції.

Натомість, з наданих позивачем ОСОБА_1 чеків на придбання ліків за період з серпня 2016 року по вересень 2019 року не вбачається, хто саме купував ці ліки, окрім того жодних призначень лікарів на застосування цих медичних препаратів не надано, а у спадковому договорі зазначено про ліки саме за рецептами лікарів (а.с.23-38).

До того ж, під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_1 уникає спілкування з відповідачем ОСОБА_2 та відмовляється від її допомоги, про що сама позивач зазначила під час надання пояснень.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином, небажання відчужувача приймати від набувача допомогу, передбачену договором, не є підставою для розірвання спадкового договору.

Щодо доводів позивача про наявність у останньої прав на звернення до суду з даним позовом і в частині спадкового договору, укладеного ОСОБА_3 , колегія виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача або набувача, інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

Спадковий договір було укладено подружжям ОСОБА_6 як відчужувачами, і за життя нині покійний ОСОБА_3 не висловлював бажання щодо його розірвання як у нотаріальному порядку, так і не звертався з позовом про його розірвання до суду, а відтак закон не передбачає права звертатися з позовом в частині, виконаній щодо нього, його спадкоємцям або іншим особам.

Оскільки було укладено спадковий договір подружжя і ОСОБА_3 за життя договір не оскаржував, тому договір в цій частині вважається виконаним в повному обсязі, у зв`язку з чим не може бути розірваним, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 вчиняла дії, спрямовані на виконання умов укладеного спадкового договору, при цьому як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 з грудня 2009 року не порушували питання про добровільне або шляхом звернення до суду розірвання спадкового договору.

Зворотного позивачем суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів невиконання відповідачем умов спадкового договору, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для його розірвання.

Окрім того, будь-яких умов щодо розірвання спадкового договору договір не містить.

Отже, на підставі викладеного, колегія доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, відсутні, а отже, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «18» серпня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді Л.Д. Махлай

О.І. Шкоріна