Справа № 509/3134/20
У Х В А Л А

07 липня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в смт Овідіополь заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Гареєва Євгена Шамільовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

3 липня 2020 року, представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Гареєв Є.Ш., звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області, із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 як дочки та батька, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 03.06.2020 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. та зареєстроване в реєстрі за № 608, яким посвідчено право власності ОСОБА_3 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині визнання за ОСОБА_3 власником 1/2 частки цього майна, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 50000 грн., які були зняті з банківських рахунків ОСОБА_4 після його смерті, стягнути з ОСОБА_3 , судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу.

Разом з тим представником позивачки було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до

незворотних наслідків.

Відповідно до п. 5 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді справ, предметом яких є оскаржене рішення загальних зборів господарського товариства, судам необхідно враховувати, що заборона проводити такі збори порушує право на участь у них та управлінні товариством тих його учасників, котрі не оскаржили це рішення, і суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб. Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов`язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств (наприклад, забороняти скликати загальні збори товариства, складати список акціонерів, що мають право на участь у них, надавати реєстр акціонерів та приміщення для проведення зборів, підбивати підсумки голосування з питань порядку денного тощо).

Відповідно до п. 6 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див. рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Заходи забезпечення позову, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи, що представником позивачки не надано суду жодного належного та допустимого доказу які би підтверджували, що відповідачка має намір відчужити вказану квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на користь третіх осіб, крім того забезпечення позову в даному випадку порушить принцип рівності сторін, та поставить відповідачку в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з позивачкою, а також порушить законні права як власниці вказаної квартири, у зв`язку з чим суд вважає, що заява представника позивачки про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного суду України

№ 9 від 22.12.2006 р., -

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Гареєва Євгена Шамільовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування та стягнення грошових коштів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Д.М. Гандзій