ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року

м. Харків

справа № 626/2524/19

провадження № 22-ц/818/3266/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Яцини В.Б.,

сторони справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СТ Сервіс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Сервіс» на рішення Красноградського районного суду Харківської області, ухвалене 20 березня 2020 року у складі судді Дудченка В.О., -

установив:

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТ Сервіс» (надалі ТОВ «СТ Сервіс») звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану неналежним виконанням посадових обов`язків, у розмірі 54 541 грн 80 коп. та судовий збір у розмірі 1921 грн.

Позов обґрунтований тим, що наказом № СТ04 від 28.12.2017 на роботу до ТОВ «СТ Сервіс» був прийнятий водій автотранспортних засобів ОСОБА_2 05.05.2018 наказом ТОВ «СТ Сервіс» 24К-294 трудові відносини з відповідачем були припинені. В період з 28.12.2017 по 05.05.2018 ОСОБА_1 привласнив дизельне паливо в розмірі 1884 л. загальною вартістю 54541,80 грн. Вартість одного літра палива на час привласнення складала 28,95 грн. У товаристві ведеться облік по використанню палива водіями. Кожен автомобіль контролюється за такими показниками: показання спідометру на початок календарного місяця, показання спідометра на кінець календарного місяця, пробіг автомобіля за календарний місяць, залишок палива в баку на початок місяця, залишок палива в баку на кінець місяця, загальний показник витрачених літрів палива за календарний місяць, середній показник втрат палива літрів на 100 км, загальний показник витрат палива. Виходячи із цих показників недостача палива відносно показників контролю склала 1884 літри. Заподіяну шкоду ОСОБА_1 добровільно відшкодувати не погоджується.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20 березня 2020 року у задоволенні позову ТОВ «СТ Сервіс» відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що представник ТОВ «СТ Сервіс» в судових засіданнях підтвердив, що про недостачу пального, використаного ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків, було відомо після кожного виконаного ним рейсу у період з грудня 2017 року по квітень 2018 року. Розписки про визнання перевитрати пального складені ОСОБА_1 13.03.2018 та 10.04.2018. Посилання представника товариства на те, що поважною причиною пропуску річного строку звернення до суду є подача заяви про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, не визнана судом поважною. Розписки відповідача про зобов`язання відшкодувати перевитрату були складені у березні-квітні 2018 року, із заявою про вчинення кримінального правопорушення ТОВ «СТ Сервіс» звернулося 19.07.2019, тобто вже з пропуском річного строку пред`явлення позову. Позов пред`явлений 07.11.2019, тому у задоволенні позову ТОВ «СТ Сервіс» відмовлено внаслідок пропуску встановленого ст. 233 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі ТОВ «СТ Сервіс», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звернення ТОВ «СТ Сервіс» до Красноградського відділу поліції із заявою 19 липня 2019 року вих. № 10 про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення є поважною причиною пропуску передбаченого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду. Оскільки відповідь на цю заяву отримана позивачем лише 15.09.2019. До того ж суд в судовому засіданні 3 лютого 2020 року поновив позивачу пропущений строк, хоча в оскаржуваному судовому рішенні зазначив інше. Звукозапис судового засідання підлягає дослідженню Харківським апеляційним судом.

ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , у відзиві заперечує проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що в судовому засіданні 3 лютого 2020 року суд задовольнив виключно клопотання ТОВ «СТ Сервіс» про долучення клопотання про поновлення пропущеного строку до матеріалів справи. Рішення по суті заявленого клопотання судом не приймалося. Про наявність нормативної недостачі позивачу стало відомо 15.03.2018 та 10.04.2018 із розписок ОСОБА_1 . У зв`язку із чим ТОВ «СТ Сервіс» напраило відповідачу повідомлення вих. № 18 від 18.07.2018. До Красноградського відділу поліції позивач звернувся лише 19.07.2019, тобто також пропустивши річний строк, встановлений ст. 233 КЗпП України. У діях ОСОБА_1 відсутня пряма шкода, а пред`явлені вимоги ґрунтуються лише на нормативних (розрахункових) витратах дизельного палива. Встановлені самим позивачем нормативи витрат дизельного палива не містять будь-якого економічного обґрунтування чи нормативного посилання на обґрунтованість вказаних витрат палива. Крім того, нормативи розходу палива надані позивачем без урахування витрат у зимовий час, у темну частину доби, рух по незадовільному шляховому покриттю. ТОВ «СТ Сервіс» не довело винність та протиправність дій відповідача. Крім того у відповідності до ст. 132 КЗпП України особи несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_1 ТОВ «СТ Сервіс» не укладало.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, наказом № СТ04 від 28.12.2017 ТОВ «СТ Сервіс» з 29.12.2017 прийняло на роботу водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 (а.с. 8). 05.05.2018 наказом ТОВ «СТ Сервіс» № 24К-294 трудові відносини з ОСОБА_1 були припинені на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (за прогул без поважних причин) (а.с. 9).

Звітом по роботі автомобіля, на якому працював ОСОБА_1 з грудня 2017 року по квітень 2018 року, визначено, що водієм за цей час було використано 12007 л. дизельного палива, а норма використання становить 10123 л., тобто перевитрата палива становить 1884 л. (а.с. 12-14).

П`ятнадцятого березня 2018 року та 10 квітня 2018 року ОСОБА_1 склав розписки, у яких зобов`язався відшкодувати нестачу дизельного пального загальною кількістю 1884 літри протягом трьох місяців за фактичною ціною на день погашення (а.с. 10, 11).

Дев`ятнадцятого липня 2018 року ТОВ «СТ Сервіс» направило ОСОБА_1 лист № 18 від 18.07.2018, у якому повідомило, що взяті на себе зобов`язання відшкодувати нестачу дизельного пального ОСОБА_1 не виконав. Відповідачу запропоновано сплатити 54 541 грн 80 коп. заборгованості добровільно, в досудовому порядку. Лист отриманий відповідачем 28.07.2018, вимоги ТОВ «СТ Сервіс» не виконані (а.с. 29-31).

У січні 2020 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , в письмових поясненнях заявив про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про відшкодування шкоди. Тому просив у задоволенні позову ТОВ «СТ Сервіс» відмовити (а.с. 47-50).

Відповідно до ч.3 ст. 233 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Згідно зі статтею 234 КзпП України в разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

У разі пропуску передбачених статтею 233 КЗпП України строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При обґрунтованості вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення за вирішенням трудового спору та вирішує його по суті. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав, не аналізуючи в рішенні обґрунтованості вимог по суті.

Такі висновки щодо застосування вказаної норми викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 303/798/17 (провадження № 61-20708св18), від 22 травня 2019 року в справі № 757/53948/16-ц (провадження № 61-7248св18), від 24 березня 2020 року у справі № 404/7283/16-ц (провадження № 61-28108св18).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст. 367 ЦПК України).

Суд першої інстанції відмовляючи ТОВ «СТ Сервіс» у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, не встановив обґрунтованості заявленого позову та наявність порушеного права позивача, чим порушив норми матеріального та процесуального права. Тому колегія суддів Харківського апеляційного суду виходить за межі доводів апеляційної скарги позивача і вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані з зберіганням, обробкою, продажем, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків слід розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Наданою ТОВ «СТ Сервіс» посадовою інструкцією водія, з якою був ознайомлений ОСОБА_1 , у розділі «Відповідальність» визначено, що водій відповідає за збереження наданого йому автомобіля та майна; за збереження вантажу та тари, що перевозиться. Вся недостача вантажу і тари, а також понаднормовий бій відшкодовуються водієм. Також водій відповідає за всю шкоду, спричинену ним у результаті неправильних дій, бездіяльності чи порушення вказаної інструкції (а.с. 27-28).

Викладене формулювання не дозволяє зробити висновок, що сторони домовилися про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_1 за всю шкоду, спричинену останнім у результаті неправильних дій, бездіяльності чи порушення посадової інструкції. Договір про повну матеріальну відповідальність із ОСОБА_1 не укладався.

Суди при вирішенні спору про матеріальну відповідальність працівника повинні встановити неправомірність дій працівника, наявність чи відсутність вини та умисного заподіяння працівником майнової шкоди підприємству, що є обов`язковими складовими відповідальності працівників, зокрема автомобільного транспорту за перевитрату палива.

Відповідно до абзацу другого Загальних положень Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43, нормування витрат палива - це встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні, та інші умови експлуатації.

Відповідно до вказаного наказу Міністерства транспорту України № 43 від 10 лютого 1998 року «Про затвердження витрат і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» встановлено витрати дизельного палива - від 0,55 л до 1,3 л на 100 т км, а згідно наказу позивача № 45 від 11 серпня 2010 року «Про затвердження тимчасових базових лінійних норм витрат палива» встановлено норму витрат дизельного палива - 0,45 л/100 т км.

Крім того, у наказі Міністерства транспорту України № 43 від 10 лютого 1998 року встановлено також такі види норм витрат палива: базову лінійну норму автомобіля на 100 км; норму на виконання транспортної роботи (враховує додаткові витрати палива при русі автомобіля з вантажем) на 100 тонно-кілометрів; норму на одну тону спорядженої маси; норму на їзду з вантажем; базову норму на роботу автономного обігрівача - на одну годину його роботи. Також встановлено тимчасові норми витрат палива і мастильних матеріалів з відповідними коефіцієнтами коригування по відношенню до базової лінійної норми. Пунктом 3.1 вказаного наказу передбачено коефіцієнти коригування у таких випадках: робота у нічний час, у гірській місцевості та на маршрутах з особливим рельєфом, експлуатація автотранспорту на маршрутах з горбистим рельєфом, робота в міських умовах, робота у холодну пору.

Наказами ТОВ «СТ Сервіс» № 2 від 3 січня 2017 року та від 2 січня 2018 року «Про встановлення норм витрати палива на автомобільному транспорті» не передбачено таких коригуючих коефіцієнтів, а також додаткових витрат пального при роботі автомобільного транспорту у холодну пору року, у гірській місцевості або на маршрутах з горбистим рельєфом, при роботі у міських умовах, а також занижено норму витрат дизельного пального при виконанні перевезень порівняно із нормами, визначеними Міністерством транспорту України. В наказах лише зазначено, що у разі необхідності такі коефіцієнти можуть бути затверджені окремим наказом. Даних про існування такого окремого наказу в суду немає.

Підписана ОСОБА_1 посадова інструкція не містить даних про ознайомлення водія із нормами витрати пального для його автомобіля. Дані про ознайомлення відповідача із наказами ТОВ «СТ Сервіс» № 2 від 3 січня 2017 року та від 2 січня 2018 року відсутні. Тому не можливо вважати, що позивач довів протиправну поведінку відповідача стосовно перевитрати пального під час виконання службових обов`язків. Позивач також не надав суду подорожні листи, які б давали змогу визначити дорожні та погодні умови, у яких працював ОСОБА_1 . Відсутність подорожніх листів також унеможливлює перевірку підписання їх відповідачем, відсутні звіти до подорожніх листів з розрахунками перевитрат пального.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Сьомого вересня 2016 року Верховний Суд України у постанові № 6-1267цс16 сформулював правовий висновок про те, що суди повинні встановити наявність чи відсутність вини та умисного заподіяння працівником майнової шкоди підприємству, що є обов`язковою складовою відповідальності працівників автомобільного транспорту за перевитрату палива.

Із урахуванням наведених норм матеріального права, колегія суддів доходить висновку про недоведеність позовних вимог ТОВ «СТ Сервіс», оскільки позивач не надав достатніх та достовірних доказів, які б беззаперечно свідчили про протиправність дій працівника, його вину у заподіянні збитків, зокрема не довів причини перевитрати палива під час здійснення ОСОБА_1 транспортних перевезень (самовільне відхилення відповідача від маршрутів, несправність відповідної системи транспортного засобу, крадіжка палива тощо) та ознайомлення працівника із нормами витрати пального і їх свідоме перевищення. Також не доведене укладення із працівником договору про повну матеріальну відповідальність.

Подібних висновків у спірних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 554/4755/17 (провадження № 61-9799св18), від 27 червня 2019 року у справі № 599/1337/16-ц (провадження № 61-16691св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 355/913/17 (провадження № 61-37892ск18).

Враховуючи викладене, позов ТОВ «СТ Сервіс» до ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з підстав його недоведеності.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Сервіс» задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 березня 2020 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Сервіс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої неналежним виконанням посадових обов`язків, відмовити з підстав, викладених у постанові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 22 липня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

В.Б. Яцина