Дата документу 07.07.2020 Справа № 328/3259/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №328/3259/18 Головуючий у 1 інстанції: Курдюков В.М.
Провадження № 22-ц/807/1900/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 18 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області, про визначення місця проживання дитини та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області, про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 13 серпня 1999 року перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого сторони мають двох дітей: повнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 зазначала, що на теперішній час подружжя проживає окремо. За час їхнього спільного життя відбувалися неодноразові скандали, відповідач відверто нехтував сімейними цінностями, такими, як повага до дружини та матері своїх дітей, піклування про створення в сім`ї доброзичливої та сприятливої морально-психологічної атмосфери. У зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача по відношенню до неї, вона була вимушена переїхати на постійне місце проживання до свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 частини якого належить їй на праві власності.

Їхнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач відібрав та не дозволив взяти ОСОБА_1 з собою, всіма способами перешкоджає позивачу бачити та забрати дитину за місцем позивача проживання. На теперішній час син проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

З того часу відповідач усілякими способами перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, відповідач почав створюватися штучні перешкоди ОСОБА_1 нормального спілкування з сином, фактично забороняє матері бачитися з сином та всілякими способами налаштовує дитину проти неї. На неодноразові прохання надати позивачу можливість забрати дитину за постійним місцем проживання ОСОБА_1 відповідач відмовляє. Зазначеними діями, відповідач вчиняє злочин відносно позивача та сина позивача, які полягають у примусовому розлученні малолітньої дитини з матір`ю.

ОСОБА_1 вказувала, що вона має постійний дохід, так як є членом сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Жовтневе», та отримує дохід, загальна сума якого за період з 01 січня 2018 року по 31 жовтня 2018 року становить 11014,94 грн.

За місцем попереднього проживання за адресою: АДРЕСА_3 а позивач характеризується позитивно та компрометуючі дані щодо неї відсутні. Також, позивач характеризується позитивно за місцем теперішнього проживання: АДРЕСА_4 . Скарг на неї до сільської ради не надходило, приводів у поліцію не було, що підтверджується характеристикою, виданою виконавчим комітетом Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 19.11.2018 року, жодних шкідливих звичок не має. Позивач має всі необхідні умови для проживання дитини з позивачем. Дитина буде забезпечена всім необхідним: продуктами харчування, окремою обладнаною для дитини кімнатою.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 має право, щоб її син мешкав разом з нею, так як бажає приймати участь у його вихованні, піклуватися про свою дитину, але заборона батьком сумісному проживанню з сином порушує не тільки її права як матері, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Просила суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

У березні 2019 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування свого позову, ОСОБА_2 зазначав, що фактичне проживання сина з ним відповідає бажанню та інтересам дитини. Після того, як ОСОБА_1 почала проживати окремо, з квітня 2018 року, взагалі не цікавиться життям дитини, не переймається з привожу виховання дитини, його потребами. Син не обмежений можливостями спілкуватися з матір`ю, проте остання за характером є неврівноваженою, постійно влаштовує скандали і це шкодить психічному здоров`ю дитини. ОСОБА_4 виявляє свою прихильність до батька. ОСОБА_2 зазначає, що в повній мірі здатен виховувати сина, що фактично він і робить. Має постійне місце роботи та дохід. ОСОБА_4 забезпечений всім необхідним для його віку. Вказував, що фактично проживає з сином за адресою: АДРЕСА_2 , в будинку, який належить ОСОБА_2 на праві власності. Вважає, що в інтересах дитини й надалі проживати з ним в цьому будинку, в якому ОСОБА_4 проживає з народження.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року об`єднано в одне провадження цивільні справи №328/3259/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та №328/896/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, присвоївши цивільній справі №328/3259/18.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 18 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовлено. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що і мати і батько мають необхідні умови для утримання та виховання дитини. Обидва добре ставляться до дитини, як і дитина до них. Вирішальним є те, що останні декілька років дитина проживає разом з батьком. Такий стан є для дитини звичним, прийнятним. Різка зміна місця проживання та умов спілкування з батьками, може мати негативні наслідки для психіки дитини. За таких обставин, суд виходив з відсутності підстав для примусової зміни місця проживання дитини, і вважав, що місцем проживання дитини необхідно залишити те, де він фактично проживає на теперішній час разом з батьком ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду матеріалам справи, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Просить скасувати рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 18 березня 2020 року і ухвалити нове, яким у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити, а її позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на користь батька лише з урахуванням того, що дитина декілька років проживає разом з батьком, і такий стан для дитини є звичайним та прийнятним. Проте, той факт, що ОСОБА_2 забрав дитини від матері та не віддає, і саме тому дитина на теперішній час проживає з батьком, а мати вже тривалий час бореться за те, щоб жити разом з сином, але через певні обставини не може цього зробити, судом враховано не було. Суд першої інстанції не надав оцінку тій обставині, що коли ОСОБА_2 забрав ОСОБА_4 до себе, розлучивши його з матір`ю та з рідною сестрою, батько тим самим наніс дитині психологічну травму. Суд безпідставно не оцінив належним чином та не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в частині надання даних, які характеризують відповідача, та підтверджують його запальний характер, його агресивне відношення до скаржниці. ОСОБА_2 , нехтуючи інтересами колишньої дружини, підсвідомо налаштовує сина на деструктивну поведінку, налаштовує його негативно проти матері, тим самим, впливаючи на його ще несформовану психіку.

ОСОБА_1 також зазначає, що судом першої інстанції визначено місце проживання дитини з батьком за адресою, за якою ОСОБА_2 тривалий час не проживає, а саме з квітня 2019 року, що підтверджується показами свідків, які були допитані в судовому засіданні. Відповідач також не заперечував, що він має іншу сім`ю, яка складається з цивільної дружини ОСОБА_8 , їх спільної дитини ОСОБА_9 , 2019 року народження, мати та доньки ОСОБА_8 . На теперішній час ОСОБА_2 з малолітнім сином мешкають за адресою: АДРЕСА_5 . Судом першої інстанції встановлено, що як в батька, так і в матері, створено належні матеріально-побутові умови для перебування дитини, підстав, які б перешкоджали проживанню дитини з батьком чи матір`ю не встановлено. Проте, в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, суд першої інстанції не врахував, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю, що відповідає принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

Крім того, скаржниця зазначає, що судом безпідставно прийнято до уваги висновок судово-психіатричної експерта № 338 від 25 липня 2019 року, який є неповним, оскільки експертом були досліджені питанні лише ті, які стосуються відносин батька з сином, та не були досліджені питання щодо відносин матері з сином. Питання, щодо психічного розвитку дитини, враховуючи сумісне проживання дитини з матір`ю не досліджувалось, оскільки експертиза проводилась без присутності матері, так як батько не відпустив дитини з нею, а поїхав на експертне дослідження без попередження та без виклику матері. З огляду на наведене, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі заявлено клопотання про призначення по цій справі додаткової судової психологічної експертизи. На вирішення експертизи ОСОБА_1 просить поставити питання: 1. Яким чином можуть вплинути умови виховання матері ОСОБА_1 на психологічний стан та розвиток малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? 2. Яким чином сімейна ситуація щодо місця проживання малолітньої дитини, індивідуально психологічні особливості матері ОСОБА_1 , особливості їх виховної поведінки впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? 3. Чи вплине, а якщо так, то яким чином, зміна умов проживання, виховання та оточення малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на його психологічний стан у випадку передачі дитини від батька до матері ОСОБА_1 .?

З відзиву ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу вбачається. що апеляційну скаргу він вважає необґрунтованою. Зазначає, що з 27 квітня 2018 року по даний час сторони проживають окремо один від одного за різними адресами. Звинувачення ОСОБА_1 з приводу її побиття, насильства в сім`ї ОСОБА_2 не визнає, оскільки такого не робив. Жодного її звернення до правоохоронних органів не було. Зазначає, що залишився проживати разом з дітьми в с. Садове, а ОСОБА_2 влаштовувала собі інше життя. Змогу бачити дітей вона мала, і іноді цим користувалася. Вказує, що ніколи не чинив перешкоди з приводу спілкування дітей з матір`ю. Матеріально повністю забезпечував дітей. ОСОБА_1 взагалі не переймалася обов`язками щодо матеріального забезпечення дітей, на день народження сина не подарувала жодного йому подарунку, хоча він чекав. При переїзді на інше місце мешкання в с.Мирне вона в першу чергу забрала корів та свої особисті речі. Батько зазначає, що в повній мірі здатен виховувати сина, що фактично і робить, має постійне місце роботи та дохід. Дитина забезпечена всім необхідним для його віку. Зазначає також, що з грудня 2019 року і по сьогоднішній день ОСОБА_1 не має доходу, про що йому стало відомо з постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 16 червня 2020 року. А отже, мати, на його думку, не має можливості належно утримувати сина. Вважає, що інтересам дитини буде відповідати визначення місця проживання з батьком. Нарікань до нього, як до батька з боку органів опіки та піклування або навчального закладу, ніколи не було. ОСОБА_4 відвідував школу охайним, доглянутим, з вивченим домашнім завданням, в гарному настрої. У них добрі стосунки та розуміння.

У судовому засіданні, ОСОБА_1 заявлене в апеляційній скарзі клопотання підтримала.

ОСОБА_2 проти задоволення клопотання заперечував з тих підстав, що по справі за клопотанням ОСОБА_1 вже призначалась судова психологічна експертиза, на яку мати не з`явилася з невідомих підстав, незважаючи на те, що він листом повідомляв її про необхідність з`явитись до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» 25 липня 2019 року о 10.00 год. Призначення додаткової судової психологічної експертизи спричинить повторне хвилювання та психологічне навантаження дитини.

Представник Органу опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації області Хлібець Н.В. підтримала позицію ОСОБА_2 та заперечувала проти задоволення клопотання про призначення додаткової судової психологічної експертизи.

Так, у судовому засіданні, колегія дійшла висновку, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки в рамках цієї справи вже призначалась судово-психологічна експертиза за клопотанням саме ОСОБА_1 . Висновок, за результатами проведення експертизи міститься в матеріалах справи. Так, ч. 1 ст. 113 ЦПК України, передбачено підстави для призначення додаткової експертизи, зокрема, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним. Натоміть, скаржницею не наведено правового обґрунтування про необхідність призначення по справі додаткової експертизи, оскільки, фактично вбачається, що скаржниця не погоджується з порядком проведення експертного дослідження. При цьому, твердження ОСОБА_1 що дослідження проводилось без попередження та без виклику матері спростовуються матеріалами (т. 1 а.с. 211, 213, 241-246). Крім цього, відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Також, заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 , що призначення та проведення додаткової судової психологічної експертизи, враховуючи характер спірних правовідносин та те, що об`єктом дослідження виступає саме малолітня дитини, що є психотравмуючим фактором для дитини, а отже не є доцільним.

Також, 07 липня 2020 року, перед судовим засіданням ОСОБА_1 надала заяву про доручення до матеріалів справи довідки на підтвердження факту того, що ОСОБА_1 на сьогоднішній день працює в ТОВ «Племптахокомбінат «Запорізький» Токмацького району Запорізької області. Вказане клопотання задоволено колегією суддів. З довідки, виданою директором ТОВ «Племптахокомбінат «Запорізький`вбачається, що ОСОБА_1 з 25 червня 2020 року дійсно працює в товаристві підсобним робітником.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, встановлено судом першої інтсанції та підтверджується матеріалами справи, зокрема, з копії свідоцтва про шлюб від 13 серпня 1999 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб (Том 1 а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. (Том 1 а.с. 9, 10).

За приписами ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, колегією суддів встановлено, зокрема, з обох позовів, що у квітні 2018 року подружжя припинило шлюбні відносини за ініціативою ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 3, т. 1 а.с. 133).

В судовому засіданні, з пояснень учасників справи також встановлено, що після припинення шлюбних відносин, діти залишились проживати разом з батьком. На сьогоднішній день, донька сторін ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає у м. Бердянськ Запорізької області, син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з батьком.

Саме щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , сторони згоди не дійшли.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з положеннями ст. 160 ч.1 та ст. 161 ч.1, ч.2 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до характеристики, виданої Виконавчим комітетом Новенської сільської ради від 19.11.2018 р. №357 мати дитини, ОСОБА_1 за місцем мешкання характеризується добре, скарг від сусідів не надходило. Приводів у поліцію не було (том 1 а.с. 11).

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом від 15.11.2018 року №1208, яка видана ОСОБА_1 в тому, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично за вищезазначеною адресою не проживає, про те, що до її сім`ї входять, а саме: чоловік - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1, син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, свекруха - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5, брат чоловіка - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4. (Том 1 а.с. 14).

Відповідно до довідок виданих виконавчим комітетом Новенської сільської ради від 19.11.2018 р. №351 вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_4 та №201 від 06.05.2019 р. вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_6 утримує у господарстві 2 корови, 2 телят, 20 курей, 5 індиків. (Том 1 а.с.15, 183).

Також, відповідно до характеристики з місця проживання виданої Виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради від 15.11.2018 р. №901 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , фактично на території сільської ради не проживає. Виконавчий комітет Жовтневої сільської ради не має компрометуючих даних на ОСОБА_1 (том 1 а.с. 12).

Відповідно до довідок СОК «Жовтневе» про доходи від 14.11.2018 року № 51 та від 10 травня 2019 року № 20, ОСОБА_1 є членом сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Жовтневе» має прибуток від здачі молока за період з 01.01.2018 р. по 31.10.2018 р. у сумі 11014,94 грн. та № 20 від 10.05.2019 р. має прибуток від здачі молока за період з 01.01.2019 р. по 01.04.2019 р. у сумі 5403,86 грн. (том 1 а.с. 13, 184).

З копії свідоцтва про право власності на житло від 31.01.1995 року, вбачається, що ОСОБА_1 є власницею 1/3 частини житлового будинку в с. Мирному Токмацького району Запорізької області. (том 1 а.с. 17).

З акту обстеження матеріально побутових умов родини ОСОБА_1 від 10 травня 2019 р. №213, складеного комісією в складі фахівця з соціальної роботи ОСОБА_14 , представника громадськості: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 цього дня обстежили матеріально побутові умови проживання родини ОСОБА_1 , 1978 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , але проживає в АДРЕСА_6 та має такий склад сім`ї: мати - ОСОБА_17 , 1953 року народження, брат - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає в АДРЕСА_8 , донька - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована, як тимчасово проживаюча за адресою: АДРЕСА_6 з березня 2019 р., яка на даний час навчається в м. Василівка. Комісія виявила порядок у помешканні. В усіх кімнатах чисто, тепло, затишно. Є всі необхідні для проживання меблі та побутова техніка. Є окрема кімната для сина, де стоїть ліжко, стіл, стільці, поличка для шкільного приладдя. В кімнаті доньки ОСОБА_19 знаходяться її речі, одяг та предмети особистої гігієни, у дворі прибрано, підметено. Світлана з мамою ведуть особисте підсобне господарство (2 корови, телята, коза, кури, індики), навесні саджають город, щоб мати продукти харчування. Є запаси дров, щоб взимку опалювати приміщення. Обидві жінки привітні, добрі, чемні, адекватні, позитивно налаштовані до життя, в селі користуються повагою, нарікань і скарг в сільську раду не надходило. (том 1 а.с. 185).

Батько дитини, ОСОБА_11 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з дочкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Жовтневої сільської ради від 25.10.2018 р. №1104. (том 1 а.с. 141).

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з батьком ОСОБА_11 та перебуває на утриманні батька, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Жовтневої сільської ради від 25.10.2018 р. №1105. (том 1 а.с. 142).

Відповідно до копії характеристики місця проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3, характеризується позитивно, працює, займається вихованням дітей, скарг від сусідів не надходило, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Жовтневої сільської ради від 10.01.2019 р. №25 р. (том 1 а.с. 143).

Відповідно до копії виробничої характеристики ОСОБА_11 працює трактористом - машиністом в ПП «Агрофірма «Перше Травня», за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується копією характеристики ПП «Агрофірма «Перше Травня» від 09.01.2019 р. (Том 1 а.с. 144).

Відповідно до копії довідки про доходи від 11.01.2019 р. за період з 20.07.2018 р. по 31.12.2018 р. ОСОБА_11 отримав заробітну плату за місцем роботи у розмірі 19948,16 грн. (том 1 а.с. 145).

З копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_11 від 10 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_11 проживає разом з дітьми ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2. Сім`я проживає у великому власному будинку з усіма побутовими зручностями та всіма необхідними побутовими умовами для проживання сім`ї. ОСОБА_11 має всі належні житлово-побутові умови проживання для дитини ОСОБА_3 (том 1 а.с. 146).

ОСОБА_11 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.01.2014 р. (том 1 а.с. 147).

Малолітній ОСОБА_3 є учнем 2 класу Новенської ЗОШ I-III ступенів, за місцем навчання характеризується добре, що підтверджується копією характеристики від 09.01.2019 р. №130 (том 1 а.с. 149).

Відповідно до листа - інформації від 09.01.2019 р. №119 Новенської ЗОШ I- III ступенів Токмацької районної ради Запорізької області, ОСОБА_20 навчається в 2 класі, за місцем навчання характеризується добре, навчанням у школі більше цікавиться тато, який неодноразово відвідував навчальний заклад. (том 1 а.с. 150).

Частиною 5 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Так, з висновку органу опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що комісія органу опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації, враховуючи досліджені та наведені докази та обставини, діючи виключно в інтересах малолітньої дитини, дійшла висновку, що батько ОСОБА_11 має більше переваг щодо визначення місцем проживання сина за своїм місцем проживання (т. 1 а.с. 63-66).

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 . Призначено по справі судову психологічну експертизу.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №338 від 25.07.2019 р. за умов виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_11 позитивно впливає на його психологічний стан та розвиток. Дослідити умови виховання матір`ю ОСОБА_1 не виявляється можливим унаслідок її неявки на експертизу. Ситуація окремого проживання батьків унаслідок їх розлучення для дитини є емоційно напруженою та негативно впливає на її емоційний стан. Ситуація розпаду сім`ї дітьми сприймається як втрата небезпеки і відчуття благополуччя. Малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку може самостійно висловлювати своє бажання та в умовах розлучення батьків висловлює свою прихильність до батька. Унаслідок вікової незрілості він не може надавати об`єктивну всебічну оцінку ситуації. У ході обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявляє негативного сприйняття сім`ї, в якій він проживає на даний час. Будь-яка малолітня дитина у тому числі і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , унаслідок здатності формально сприймати тільки зовнішню сторону стосунків і ситуації в цілому, невміння прогнозувати наслідки у міжособистісних стосунках, він не може приймати виважене рішення і нести відповідальність за них у повній мірі. Тому і малолітньому підекспертному притаманні природні підкорюваність та навіюваність, особливо з боку значущих дорослих (батьків, родичів), а значить оцінка сімейної ситуації дитиною залежить від пливу з боку батьків (т. 1 а.с. 222-228).

Таким чином, суд першої інстанції встановивши всі обставини справи дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_11 щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи не міститься жодних доказів на підтвердження того, що батько дитини перешкоджає матері спілкуватися з ОСОБА_4 . Так, у дитини є телефон, він гуляє у парку, а отже мати має можливість бачитися та спілкуватися з дитиною. Натомість, у судовому засіданні, з пояснень ОСОБА_1 встановлено, що дитина сама не бажає спілкуватись з матір`ю. Доказів на підтвердження того, що це батько налаштовує дитину, ОСОБА_1 також не надано.

Колегією суддів враховується, що при передачі дитини на виховання матері будуть порушені його стійкі, усталені зв`язки із оточенням, звичним та бажаним для нього середовищем, що не бути відповідати найкращим інтересам малолітньої дитини.

При цьому, колегія суддів виходить передусім не з прав батьків на виховання малолітньої дитини, а з її інтересів, захищаючи права останньої, що жодним чином не суперечить законодавству України та міжнародним правовим актам щодо прав дитини, які будуються за принципом першочергового врахування інтересів дітей.

Колегією суддів також не береться до уваги посилання ОСОБА_1 на принцип 6 Декларації прав дитини, яким проголошено, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю за випадків виключних обставин з огляду на наступне.

Так, у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір`ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція).

Крім цього, у статтях 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України.

Декларація прав дитини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою.Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Також колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Втім, законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Крім того, під час вирішення цієї справи слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частиною шостою статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Зоштегїеісі V . Оегтапу») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («2липе§§ег у. Оегтапу») від 03 грудня 2009 року.

Колегія суддів, з огляду на вищенаведені положення законодавства про рівність прав та обов`язків обох батьків, відносини між сторонами, вважає необхідним зауважити, що визначення місця проживання дитини з батьком по своїй суті не є розлученням матері з дитиною та не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір`ю, оскільки ОСОБА_1 має по відношенню до дитини такі ж особисті немайнові права і обов`язки, як і ОСОБА_11 і жодним чином не втрачає прав, заснованих на спорідненості з дитиною.

Також, колегія суддів зазначає. що у разі виникнення інших обставин, встановлення тісного емоційного контакту між матір`ю та дитиною, місце проживання дитини може бути згодом визначено і з матір`ю.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, прив`язаність до батька, а також той факт, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком відповідає інтересам дитини.

З урахуванням викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки дитина тривалий час проживає в родині батька, за місцем проживання навчається у школі, тому зміна образу життя, з урахуванням відношення неповнолітньої дитини до матері, може призвести до моральних страждань дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. На думку Суду, досить складно визначити, в якій мірі національні суди могли дати таку оцінку, не заслухавши заявника особисто або, принаймні, з огляду на обставини справи не отримавши інформації від заявника особисто щодо його бачення (параграф 57).

Колегією суддів було досліджено доводи ОСОБА_1 , та не встановлено підстав для скасування рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 18 березня 2020 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 липня 2020 року.

Головуючий:

Судді: