Справа № 766/2939/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2020 року Херсонській міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Войцеховської Я.В.

при секретарі Кобець А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача адвокат Бойко В.В. , який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 08.11.2019р. та довіреності від 12.11.2019р. звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з зазначеним позовом в якому просить визнати договір дарування Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 06.02.2015р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козорізом Р.В., за реєстраційним № 170 - недійсним.

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2007 року, який було розірвано 04.02.2019р. рішенням Херсонського міського суду Херсонської області. 06.02.2015р. між сторонами укладено договір дарування згідно якого, ОСОБА_1 передав , а ОСОБА_3 прийняла у власність Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 . В жовтні 2019р. відповідач повідомила, що ОСОБА_1 необхідно виселятись зі спірного будинку так як вона має намір його продати. Позивач зазначає, що не мав наміру безоплатно дарувати належне йому єдине житло і був впевнений, що оформлює у нотаріуса договір позики чи застави, так як отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в борг. Він помилявся щодо обставин вчинення правочину. В зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження , справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі.

Ухвалою суду від 12.03.2020р. забезпечено позов, шляхом накладення арешту та заборони відчуження на користь третіх осіб 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 , до розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 04.06.2020р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача до канцелярії суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в справі доказами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

Також представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог , вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач розумів значення своїх дій та правову природу підписаного ним договору дарування, адже особисто займався оформленням всіх документів: замовляв витяг з архівного відділу ХМР, оцінку майна. Крім того відповідач займалася ремонтом будинку, бравши гроші для цього в кредит. Після отримання від відповідача 11 000грн. позивач виявив бажання подарувати останній належну йому частину будинку, з метою віддячити за всі роки , які відповідач утримувала його. З лютого 2015 р. ОСОБА_3 сплачувала всі комунальні послуги. Посилання позивача на недійсність договору є необґрунтованим, так як він здійснював правочин без жодного примусу. Крім того позивачем порушено строк позовної давності. Посилання позивача на проживання в спірному будинку після укладення договору дарування, не можуть бути підставою вважати такий договір недійсним. До позовної заяви не надано належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності правочину. Натомість, причиною звернення з даним позовом послуговало внесення до єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 відомостей щодо кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Останній розумів, що дані обставини можуть слугувати виселенню його зі спірного домоволодіння. Просив покласти на позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Також просив застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2007 року, який було розірвано 04.02.2019р. рішенням Херсонського міського суду Херсонської області.

06.02.2015 року сторони уклали договір дарування, за умовами якого позивач подарував відповідачу Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за № 170. Даний договір підписано сторонами у присутності нотаріуса. Особу сторін встановлено, їх дієздатність перевірено . В п.7 договору зазначено, що сторони розуміють значення і умови цієї угоди та її правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при її укладанні, а також те, що вона не носить характеру мнимої чи удавоної. ( а.с.17)

Власником даної частини домоволодіння є ОСОБА_4 . Дані обставини підтверджується інформаційним витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме мано та реєстру прав власності на нерухоме майно № 087333222 від 04.11.2019р. ( а.с.6-8)

Представником відповідача надані квитанції за сплату відповідачем ОСОБА_4 комунальних послуг за утримання домоволодіння за період з січня 2015р. по березень 2020 року, що свідчить про утримання нею належного їй майна спірного домоволодіння.

Визначаючи зміст правовідносин, що склалися між сторонами, слід зазначити, що у позовній заяві позивач послався на наступні норми Закону, як правову підставу для задоволення позову.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16 дійшов висновку, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які засвідчують існування помилки, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно мала місце і вона має істотне значення.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд виходить з того, що ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд вважає, що ОСОБА_1 не довів, що на момент укладення оспорюваного договору дарування він помилявся щодо обставин вчинення правочину , стосовно правової природи укладеного ним правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним. Зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину.

Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність.

Доказів недійсності договору дарування, в тому числі вчинення його під впливом помилки або у випадку відсутності вільного волевиявлення позивача, позивачем суду також не надано.

Суд не приймає до уваги докази надані представником відповідача стосовно порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за фактом нанесення тілесних ушкодження ОСОБА_4 , оскільки вони не стосуються предмету спору.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне:

Змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду з позовом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 367/2271/15-ц зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, та у разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених стороною позивача поважних причин її пропуску.

Оскільки судом встановлено, що права чи інтереси позивача не порушені, суд відмовляє у позові з підстав його необґрунтованості.

Враховуючи вищевикладене , суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування недійсним.

Ч.9 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадках ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволені позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

12.03.2020 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області накладено арешт та заборонено відчуження на користь третіх осіб 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що судом прийнято рішення про відмову у задоволені позову - заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з того, що відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивачу було відстрочення сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, суд приходить до висновку про стягнення з позивача судового збору в дохід держави за вимогу немайнового характеру в сумі 840 , 40 грн. Доказів понесення витрат на правову допомогу та розрахунку їх вартості до виходу суду в нарадчу кімнату не надано, тому відповідно до ст. 141 ч 8 ЦПК вимога про їх відшкодування зазначена у відзиві залишається без розгляду.

На підставі викладено, керуючись ст. 203,229, 215,717 ЦК України, , ст.ст. 13, 81,141, 158, 206, 258, 265, 268 , 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Скасувати заходи забезпечення позову - арешту та заборони відчуження на користь третіх осіб 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 які вжиті ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.03.2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі через Херсонській міський суд Херсонської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Я.В.Войцеховська

Повний текст рішення складено 07.07.2020р.