Житомирський апеляційний суд
Справа №282/1423/18 Головуючий у 1-й інст. Гуцал П. І.
Категорія 45 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №282/1423/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3

на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 29 січня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Гуцала П.І. у смт Любар

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 . Із урахуванням уточненої позовної заяви, з підстав ст.22, ч.3 ст.386, ст.ст.1166,1192 ЦК України, просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданих йому збитків 187 169 грн. 80 коп. Вимоги обґрунтовані тим, що 12 травня 2018 року на польовій дорозі в с.Стрижівка Любарського району Житомирської області внаслідок пожежі на відкритій території вогнем знищено автомобіль Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 , належний позивачу. Дана пожежа трапилася внаслідок випалювання відповідачем, який займається на даній території веденням фермерського господарства, рослинності та її залишків на землях сільськогосподарського призначення та у смугах відводу автомобільних доріг без дозволу органів державного контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища, а також невжиття заходів щодо своєчасного їх гасіння. У зв`язку з даною подією ОСОБА_1 було подано заяву до правоохоронних органів та органів ДСНС. Також факт пожежі зафіксовано в акті про пожежу від 12 травня 2018 року. Згідно з експертним висновком автотоварознавчого дослідження автомобіль відновлювальному ремонту не підлягає, а вартість матеріального збитку (ринкова вартість автомобіля на момент його знищення) становить 167 169,80 грн. Окрім того, враховуючи після пожежі необхідність у користуванні транспортним засобом, позивач вимушений орендувати автомобіль та уклав із ОСОБА_4 договір оренди автомобіля ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 строком на один рік та з орендною платою 4 000 грн. у місяць. На момент подачі позову сплачено за умовами договору оренди транспортного засобу за п`ять місяців 20 000 грн.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 29 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та грубе порушення норм процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що всі обставини підтверджені доданими до позовної заяви документами, доказами, які були витребувані під час судового розгляду, у тому числі, матеріалами кримінального провадження, показами свідків, поясненнями відповідача. У свою чергу, відповідач не спростував доказів, які вказують на його вину та відповідно обов`язок відшкодувати завдану ним позивачу шкоду. Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання шкоди та її розмір. Так, у суді першої інстанції було встановлено, що знищення автомобіля позивача відбулося внаслідок випалювання сухої рослинності. Єдиною особою, яка випалювала суху рослинність, був відповідач. Вогонь до автомобіля розповсюджувався з місця випалювання сухої рослинності відповідачем. Отже, на думку скаржника, доведено не лише розмір завданої шкоди, а й її заподіяння відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошує на тому, що у позовній заяві та додатках до неї не містилося жодного посилання на докази його причетності до заподіяння шкоди майну позивача. Затягування з розглядом справи за ініціативою позивача свідчить про глибинне розуміння ним та його представником невмотивованості поданого до суду позову. В обґрунтування апеляційної скарги не зазначено, у чому полягає незаконність чи недостатня вмотивованість рішення суду, обставини та закон, якими спростовується рішення, нові факти чи засоби доказування, які мають значення для справи і заперечення проти доказів, коли суд необґрунтовано відмовив у їх прийнятті або коли неможливість їх подання раніше зумовлена поважними причинами. Зміст апеляційної скарги зводиться до емоційного несприйняття позивачем ухваленого судом рішення. Насправді ж суд не встановив, що знищення автомобіля позивача відбулося внаслідок випалювання сухої рослинності та єдиною особою, яка випалювала суху рослинність, був він, а також, що вогонь до автомобіля розповсюджувався саме з місця випалювання сухої рослинності. Дані твердження в апеляційній скарзі є намаганням видати бажане за дійсне та нічого спільного з реальними обставинами не мають, а посилання на практику Верховного Суду України, висловлену в постанові від 03 грудня 2014 року №6-183цс14 безпідставне. Щодо витребування кримінального провадження (ч.2 ст.194 КК України), то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні такого клопотання, прийнявши до уваги лист начальника слідчого відділення про те, що вказане провадження перебуває на стадії досудового розслідування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що за ОСОБА_1 зареєстрований автомобіль марки Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.51 т.1).

Частина третя ст.386 ЦК України передбачає, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Так, Любарським районним сектором Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області видана довідка від 14 травня 2018 року №272 про те, що дійсно 12 травня 2018 року у автомобілі Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: Житомирська область, Любарський район, с. Стрижівка на відкритій території (полі) виникла пожежа (а.с.65 т.1).

Із акту про пожежу, який складений комісією 12 травня 2018 року, вбачається, що орієнтовно пожежа виникла 12 травня 2018 року о 19 год 05 хв. на відкритій території за адресою: с. Стрижівка, польова дорога, а місце виникнення пожежі автомобіль Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 , на відкритій території. Пожежею пошкоджено металеві конструкції автомобіля. Причина пожежі ймовірна необережне поводження з вогнем невстановленої особи (а.с.66-67 т.1).

У фабулі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань зазначено, що 12 травня 2018 року до Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області надійшла ухвала суду від 24 травня 2018 року про внесення відомостей до ЄРДР про те, що 12 травня 2018 року до чергової частини Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що між с.Стрижівка та с.Провалівка Любарського району на полі палили суху траву, внаслідок чого загорівся автомобіль Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 , чим в свою чергу було заподіяно шкоду заявнику (а.с.94 т.1).

Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження №1930 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 становить 167 169,80 грн. (а.с.25 т.1) та позивач уклав із ОСОБА_4 договір оренди транспортного засобу, який посвідчений у нотаріальному порядку, за умовами якого в оренду наданий автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з НОМЕР_2 із орендною платою 4 000 грн. у місяць (а.с.32 т.1).

Відповідно до частин першої та другої ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Суб`єктом відшкодування шкоди відповідно до даної статті є особа, яка її завдала.

Частина друга ст.1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини, але спочатку слід довести причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою деліктної відповідальності та полягає у тому, що протиправна поведінка передує шкоді за часом та протиправна поведінка породжує шкоду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша ст.12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша ст.13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановляє наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.ст.76,81,83 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша ст.80 ЦПК України).

У суді першої інстанції позивач пояснив, що поки пожежники приїхали, машина вже згоріла. Коли він займався пошуками постійно працював трактор, який орав землю, а відповідач тим часом палив суху траву. Між полями велика смуга. Мабуть, під час підпалу трави вогонь розгорівся та підпалив смугу та автомобіль. Вважає, що підпал його автомобіля стався саме внаслідок неправомірних дій відповідача, але як вогонь підпалив автомобіль він не бачив. Трава палилася приблизно десять кроків від автомобіля та недалеко була спалена купа трави. Таких снопів трави було багато по всьому полі, які сплював відповідач.

Відповідач у суді першої інстанції пояснив, що приїхав на поле, яке було практично все зоране. На полі було дуже багато людей, які ходили з металошукачами. Машину, яка горіла, він навіть не бачив, де вона знаходиться. На горбку стояло три машини, а взагалі було багато машин. Як машина горіла він не бачив, поки знаходився на полі. Його викликали після приїзду пожежної машини. Це нещасний випадок. Скоріше всього це каталізатор, оскільки у паспорті на дизельну машину зазначено, що ні у якому разі не можна ставити машину на суху траву, бо вона може сама займатися та швидше за все так і сталося, оскільки машина зайнялася саме спереду. Він палив суху траву півгодини на ріллі, тобто на ораній землі та далеко від машини. Палив лише на ріллі. Там було пару клубків за 700-800 метрів від машини. Він підпалив пару клочків соломи, яка після оранки стирчала із землі і не переоралася. Це було далеко від машини та який би не був вітер, полум`я не могло рознестися так далекою. Коли він підпалював, чекав поки дотліє, воно навіть не горіло. Машина стояла далеко від поля на траві. Там козацька могила.

Свідок ОСОБА_5 показав, що машина стояла на горбку поблизу хреста, а ОСОБА_6 ходив і палив залишки соломи. Через 15 хвилин він розвернувся і побачив чорний дим та почув два хлопки, але не було видно, що там. Зрозумів, що горить машина. Приїхали пожежники та потушили пожежу. Окрім ОСОБА_6 на полі більше ніхто не розводив багаття. Підпали відповідачем здійснювалися на відстані приблизно 15 м від машини і хреста. Був сильний вітер та сухостій міг зайнятися і понести вогонь далі. Від спаленої кучі соломи йшов слід спаленої трави до самого автомобіля.

Свідок ОСОБА_7 показав, що бачив, як ОСОБА_6 спалив 5-6 снопів трави, які були на відстані 150-200 метрів від дороги, земля ще була не переорана. Після пожежі приїхав трактор та переорав землю.

Свідок ОСОБА_8 показав, що на полі працював трактор, а він із товаришами займалися розкопками. Потім приїхала людина на «шістці». Перед тим, як трактор орав, ця людина палила покоси після врожаю, які заважали оранці. Був сильний вітер в сторону машини. Хлопці крикнули, що горить автомобіль. Ми підбігли до машини. Також під`їхав тракторист і почав підорювати. Момент займання не бачив. Всі купи підпалювала одна і та сама людина, але купу, яка знаходилася недалеко від автомобіля він не бачив як підпалили. При такому сильному вітрі остання купа могла сама зайнятися. Автомобіль стояв перпендикулярно до рівчака і почав горіти спереду, в бік трави.

Отже, зібраними у справі доказами чітко не встановлено, що знищення автомобіля відбулося саме внаслідок випалювання сухої рослинності та вогонь до автомобіля розповсюдився саме з місця випалювання сухої рослинності відповідачем. Отже, доказами, які надані сторонами на засадах змагальності, не спростовуються недоведеність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, що є обов`язковим елементом для того, щоб на відповідача була покладена деліктна відповідальність, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання скаржника на практику Верховного Суду України, зокрема на постанову від 03 грудня 2014 року №6-183цс14, у якій йдеться про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, а він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір, не свідчить про незаконність ухваленого судом рішення, приймаючи до уваги ту обставину, що матеріалами справи не встановлюється безпосереднього причинного зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяною шкодою майну позивача, на чому вже наголошувалося вище.

Посилання у апеляційній скарзі на матеріали кримінальної провадження, яке перебуває на стадії досудового розслідування, також не спростовують висновки суду першої інстанції про те, що особа, яка причетна або ж безпосередньо вчинила даний злочин на даний час не встановлена і відповідно відсутній обвинувальний вирок суду, який би підтверджував вину певної особи. Позивачем надано докази лише того, що йому шкода заподіяна та її розмір, проте чиї діяння призвели до такого наслідку не доведено. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували завдання відповідачем шкоди майну ОСОБА_1 .

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що одні лише судження та припущення позивача про те, що у знищенні його автомобіля внаслідок пожежі винен ОСОБА_2 , оскільки він проводив випалювання сухої трави на орендованій ним земельній ділянці, не можуть бути підставою та братися судом до уваги як належний доказ його вини та відповідно бути підставою для стягнення з нього на користь позивача майнової шкоди.

У частині першій ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доводи ж апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції з додержанням положень ст.89 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції (відмова у витребуванні матеріалів кримінальної справи), оскільки вони спростовуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником скаржника норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження судом першої інстанції з наданням відповідної правої оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Любарського районного суду Житомирської області від 29 січня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча Судді: