П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 755/12783/17

Номер провадження 22-ц/824/7057/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Астахової О. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про стягнення: матеріальної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири у розмірі 126 236 грн. 68 коп.; моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; витрат на проведення оцінки заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 1 200 грн.; розподіл судових витрат.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що 01 липня 2016 року приблизно о 21 год. 30 хв. на горищі вказаного будинку сталася аварія внаслідок якої її квартиру та квартиру яка знаходиться над нею було затоплено.

Так, приблизно через два-три тижні після вказаної аварії, у квартирі яка належить позивачу на праві власності з`явився неприємний запах та почали проявлятись ознаки цвілі шпалер у зв`язку з чим, позивач була змушена вжити заходи для просушування стін та стелі.

06 вересня 2016 року обслуговуюча організація провела обстеження належної позивачу квартири, про що склала акт.

15 вересня 2016 року позивач звернулась до відповідача із запитом про надання інформації, у якому просила надати інформацію про реєстрацію її повідомлення від 01 липня 2016 року, а також: повідомити які роботи були виконані аварійною бригадою для усунення аварійної ситуації; повідомити причину аварії; надати копію витягу з журналу обліку аварій за 01 липня 2016 рік у тій частині, яка стосується її повідомлення про аварію від 01 липня 2016 року.

16 вересня 2016 року позивач звернулась до ЖЕД Дніпровського району № 406 з заявою, у якій просила надати акт про залиття за встановленою формою, що передбачено пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Листом від 28 вересня 2016 року відповідач повідомив позивачу про те, що аварію яка виникла 01 липня 2016 року усунуто шляхом встановлення металевого хомута на трубопроводі ГВП , аварійна ситуація виникла внаслідок утворення свища на трубопроводі ГВП. Крім того, було надано витяг з журналу обліку аварій.

Листом від 23 листопада 2016 року позивач звернулась до відповідача з проханням про відшкодування матеріальної шкоди, розмір якої було визначено на підставі звіту про експертну оцінку виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «КФ «Єврокон» на замовлення останньої.

Листом від 06 грудня 2016 року позивача було повідомлено про відмову у відшкодуванні вартості ремонту.

Листом від 12 травня 2017 року Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація на запит позивача повідомила останню про те, що станом на 01 липня 2016 рік будинок АДРЕСА_1 був закріплений на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Таким чином, на думку позивача, у зв`язку з тим, що відповідач неналежним чином обслуговував вищевказаний житловий будинок, сталася аварія внаслідок якої, позивачу було завдано матеріальну шкоду.

Крім того, позивач зазначає, що крім матеріальної шкоди, вказаними діями позивачу було завдано й моральну шкоду, яку вона оцінює в розмір 10 000 грн.

Позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності 4 особам, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ..

25 травня 2017 року між позивачем та іншими співвласниками квартири були укладені угоди про поступку права вимоги згідно яких, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 передали, а позивач прийняла на себе право вимоги до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Таким чином, на думку позивача, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року (т. ІІ а.с. 20 - 30) позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 збитки завдані в результаті залиття квартири у розмірі 126 236 грн. 40 коп., моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., витрати за проведення оцінки у розмірі 1 200,00 грн. та суму судового збору у розмірі 1 374 грн. 37 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 18 березня 2020 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» направило апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким у задоволенні позову, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно експертної оцінки квартири, складеної ТОВ «КФ ЄВРОКОН» ринкова вартість робіт по ремонту житлової трикімнатної квартири становить 126 236 грн. 68 коп., разом з тим, у п. 1.4, 8 звіту експерта, відсутні посилання на «Правила визначення вартості будівництва». Крім того, у звіті експерта вказано, що звіт та висновок складено виключно для власних цілей замовника, а при виконанні робіт оцінювач не проводив обміри представленого до оцінки майна, наданої замовником. У вказаному звіті також зазначено про демонтаж підлоги з ламінованим покриттям з демонтажем плінтуса площею 21,10 кв.м. та облаштування підлоги з покриттям ламінату площею 21,20 кв.м. Разом з тим, на думку скаржника, площа зазначена у звіті не відповідає дійсності.

Скаржник зазначає, що позивач не надав доказів на підтвердження заявлених ним вимог, зокрема, акту виконаних робіт в якому було б зазначено про відшкодування ремонтною організацією ПДВ в розмірі 21 039 грн. 45 коп. та кошторису, відповідно до якого, вартість робіт по ремонту квартири позивача склала 264 444 грн.

Так, з метою встановлення реальної вартості ремонтних робіт, скаржником було заявлено клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи, яке ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року було задоволено.

Разом з тим, згідно висновку експерта за результатами проведення вищевказаної експертизи, встановити вартість ремонтно-будівельних робіт не вбачається можливим у зв`язку з відсутністю необхідних даних і суперечливих документальних даних.

30 липня 2019 року скаржником було повторно заявлено клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи, яке судом було задоволено. Разом з тим, вказана експертиза проведена не була у зв`язку з відсутністю попередньої оплати за її проведення.

Скаржник зазначає, що в матеріалах справи наявний лист Дніпровського районного суду міста Києва з якого вбачається, що представнику КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» 30 вересня 2019 року було вручено рахунок для сплати коштів за проведення експертизи, разом з тим, скаржник стверджує що рахунок на оплату експертизи він не отримував.

Скаржник зазначає, що залиття квартири позивача відбулося по причині пориву труби ГВП, яка розташована на горищі будинку. Так, щоб отримати відшкодування шкоди, завданої в наслідок такого залиття, позивачу необхідно довести вину осіб, які таке залиття допустили, проте скаржник вважає, що його вина доведена не була.

Крім того, на думку скаржника, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції безпідставно посилався на кошторис наданий позивачем, та не взяв до умови кошторис, наданий відповідачем.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 травня 2020 року поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

26 травня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 з відповідним підтвердженням про направлення його відповідачу.

Позивач зазначає, що в суді першої інстанції відповідач визнав свою вину, що також підтверджується змістом та вимогами апеляційної скарги.

Позивач зазначає, що в апеляційній скарзі скаржник посилається, зокрема, на наявність недоліків які містяться в звіті експерта ТОВ «КФ ЄВРОКОН», проте, на думку позивача, вказані скаржником недоліки не мають істотного впливу на результат розрахунку суми збитків нанесених позивачу, а наданий відповідачем кошторис, зроблено з розрахунком державних, а не ринкових цін, що призводить до зниження вартості робіт та не може відображати реальних збитків.

На думку відповідача, посилання скаржника на те, що останній не оплатив проведення експертизи у зв`язку з неотриманням рахунку, а суд першої інстанції не правомірно обмежив його у праві провести повторну експертизу, є безпідставним.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним наданням правової оцінки всім обставинам справи, а тому, не підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник скаржника - Дацюк І. І. підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Позивач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення у зв`язку з чим, колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника та заперечення позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність та розмір завданої їй шкоди відповідачем в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , крім того, відповідач визнав свою вину яка, зокрема, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд першої інстанції виходи з засад розумності, об`єктивності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в рівних долях (т. І а.с. 09).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 червня 2013 року, спадкоємцем 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому ОСОБА_6 , є його дружина - ОСОБА_3 (т. І а.с. 10).

06 вересня 2016 року комісією в складі старшого майстра ОСОБА_7 , майстра технічної дільниці № 2 ОСОБА_8 , слюсара-сантехніка ОСОБА_9 було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , про що складено акт (т. І а.с. 13).

10 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «КФ ЄВРОКОН» укладено договір № 28-09/2016 про проведення експертної оцінки № 28-09/2016, за умовами якого замовник доручив виконати експертну оцінку збитків, що заподіяні в результаті залиття водою трикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 81,8 кв.м. (т. І а.с. 38-39).

Вартість проведення даного дослідження складає 1 200 грн. (т. І а.с. 40).

Факт оплати ОСОБА_1 вартості звіту у сумі 1 200 грн. підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 5 від 17 жовтня 2016 року (т. І а.с. 41).

Згідно висновку експерта про вартість об`єкта експертної оцінки, ринкова вартість робіт по ремонту житлової трикімнатної квартири, що була залита водою, витратним підходом, становить з округленням 105 197 грн. без ПДВ (т. І а.с. 66-67).

23 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» з листом, згідно якого просила вирішити питання про відшкодування завданої їй шкоди у розмірі 126 236 грн. 68 коп. (т. І а.с. 25).

Листом від 06 грудня 2016 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» повідомило ОСОБА_1 про відмову у відшкодуванні вартості ремонту квартири АДРЕСА_1 , так як на момент складання акту про залиття від 06 вересня 2016 року позивачем частково ліквідовано сліди залиття (знято шпалери та штукатурку). Також не було залучено фахівців підприємства для складання дефектного акту з метою визначення об`ємів робіт та їх вартості (т. І а.с. 26).

Листом від 12 травня 2017 року Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила ОСОБА_1 про те, що станом на 01 липня 2016 року житловий будинок АДРЕСА_1 , закріплений на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (т. І а.с. 27-28).

25 травня 2017 року між: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т. І а.с. 35); ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (т. І а.с. 36); ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т. І а.с. 37) укладено угоди про поступку права вимоги.

Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва від 01 листопада 2017 року, складений в поточних цінах на 07 листопада 2017 року, збитки завдані в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 складають 26 444 грн. (Т. 1 а.с. 142-143).

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 14 лютого 2019 року № 24104/18-43 складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановити технічну причину залиття квартири АДРЕСА_1 , що відбулося 01 липня 2016 року, не вбачається можливим, в зв`язку з відсутністю пошкоджень санітарно-технічного обладнання в горищному просторі вказаного будинку. Встановити вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) для усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_1 , що відбулося 01 липня 2016 року, згідно документальних даних не вбачається можливим у зв`язку із відсутністю необхідних даних і суперечливих документальних даних. (т. І а.с. 209-216).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування» від 27 березня 1992 року № 6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством; якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства.

Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 13 вказаного Закону встановлено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відносять до житлово-комунальних послуг і включають прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо, послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до статті 15 вказаного Закону мінімальні норми житлово-комунальних послуг встановлюються з метою забезпечення санітарно-гігієнічних вимог проживання людей та їх перебування в приміщеннях, забезпечення технічних вимог до експлуатації будинку (споруди), підтримання несучої спроможності конструкцій та експлуатаційних характеристик внутрішньобудинкових мереж і систем.

Закон регламентує права та обов`язки як споживача, так і виконавця цих послуг (статті 20, 21 Закону).

Відповідно до пункту 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, технічне обслуговування жилих будинків - це комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів робот технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо.

Пунктом 2.1.5 Правил передбачено, що до системи технічного огляду жилих будинків входить також профілактичне обслуговування будинків, яке є складовою технічного обслуговування і полягає в усуненні дрібних несправностей елементів будинків з метою забезпечення їх безперебійної роботи, а також попередження порушень санітарно-гігієнічних вимог до приміщень будинків, налагодження та регулювання окремих видів технічних пристроїв.

Періодичність проведення профілактичного обслуговування елементів жилих будинків та граничні строки невідкладної ліквідації виявлених несправностей елементів жилих будинків, а саме системи водопроводу, каналізації, гарячого водопостачання проводиться кожні 3-6 місяців.

Згідно з пунктом 5.3.4 Правил під час обслуговування системи водопроводу і каналізації необхідно, зокрема, регулярно проводити огляд санітарно-технічного устаткування, водопровідно-каналізаційних систем та будинкових засобів обліку та регулювання води на них, контролюючи промерзання трубопроводів, витік води та інше; здійснювати не рідше одного разу на рік профілактичне обслуговування запірної арматури (з прогонкою вентилів кранів), прочищення дворової та не рідше двох разів у рік - будинкової каналізаційної мережі; усувати засмічення в системі.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 24104/18-43 від 14 лютого 2019 року, встановити технічну причину залиття квартири АДРЕСА_1 , що відбулася 01 липня 2016 року, не можливо. Згідно документальних даних, а саме акту ЖЕД-406 від 06 вересня 2016 року, причиною залиття вищевказаної квартири став порив трубопроводу ГВП на горищі вказаного будинку.

Згідно листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, будинок АДРЕСА_1 станом на 01 липня 2016 року був закріплений на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» є балансоутримувачем та виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а відтак, саме воно зобов`язано утримувати в належному технічному стані вищевказаний житловий будинок та своєчасно вживати заходи попередження та уникнення аварійної ситуації, зокрема, й тієї, яка сталася 01 липня 2016 року внаслідок порив трубопроводу ГВП на горищі будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта про вартість об`єкта експертної оцінки від 10 вересня 2016 року, розмір збитків заподіяних в результаті залиття квартири водою становить 105 197 грн.

Згідно із зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва, складеним 01 листопада 2017 року, збитки завдані внаслідок залиття квартирі АДРЕСА_1 станом на 07 листопада 2017 рік складають 26 444 грн.

Аналізуючи вищевказаний висновок та кошторис щодо встановлення завданого матеріального збитку квартирі АДРЕСА_1 після її залиття, яке відбулося 01 липня 2016 року, колегія суддів прийшла до висновку, що кошторис наданий відповідачем був складений в поточних цінах станом на 07 листопада 2017 рік виходячи з розрахунку державних цін, натомість наданий позивачем висновок експерта був складений виходячи з ринкової вартості квартири, а відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в основу рішення повинен бути покладений саме висновок експерта, наданий позивачем.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальний збиток в розмірі, зазначеному позивачем.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст.. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, дослідивши матеріали справи колегія суддів прийшла до висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою завданою позивачу, в зв`язку з чим, наявні правові підстави для відшкодування останній завдану моральну шкоду.

Так, згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд першої інстанції врахував, як тяжкість та тривалість моральних страждань позивачки, так і суттєвість змін у її житті, а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Так, в матеріалах справи наявна квитанція до прибуткового касового ордеру № 5 від 17 жовтня 2016 року з якої вбачається, що за проведення експертної оцінки збитків та вартості ремонтних робіт житлової квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 сплатила 1 200 грн.

Враховуючи вищенаведена, а також приписи ст. ст. 133, 141 ЦПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи у сумі 1 200 грн.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що наданий позивачем звіт має суттєві недоліки, а відтак не може бути належним доказом у справі, оскільки, проаналізувавши вказаний звіт, колегія суддів приходить до висновку, що наявні в ньому недоліки не є істотними та не впливають на висновки експерта.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що його вина у залитті квартири АДРЕСА_1 не доведена.

Разом з тим, відповідно до пункту 2.1.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, до системи технічного огляду жилих будинків входить також профілактичне обслуговування будинків, яке є складовою технічного обслуговування і полягає в усуненні дрібних несправностей елементів будинків з метою забезпечення їх безперебійної роботи, а також попередження порушень санітарно-гігієнічних вимог до приміщень будинків, налагодження та регулювання окремих видів технічних пристроїв.

Так, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» є балансоутримувачем та виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території у будинку АДРЕСА_1 , а відтак, зобов`язана утримувати в належному технічному стані вищевказаний житловий будинок та своєчасно вживати заходи попередження та уникнення аварійної ситуації. Крім того, з апеляційної скарги вбачається, що скаржник визнає, що залиття вищевказаної квартири № 9 у вищевказаному будинку відбулося внаслідок пориву труби ГВП, яка розташована на горищі будинку, а відтак, посилання скаржника на те, що вина скаржника у залитті квартири АДРЕСА_1 не доведена, є безпідставним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 16 липня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова