ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2911/15-ц Номер провадження 22-ц/814/1541/20Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Хіль Л.М.

суддів: Карпушина Г.Л., Пилипчук Л.І.

Секретар: Мисечко А.І.

За участю: відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2020 року ухвалене під головуванням судді Андрієнко Г.В. (дата складання повного тексту рішення 11 березня 2020 року)

по справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулося до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохало стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 12546,07 дол. США, що за курсом 28,34 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23 лютого 2015 року складає 355555,72 грн. за кредитним договором № PLKPGA00000210 від 07 вересня 2007 року, а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позову вказував, що між Банком та ОСОБА_1 07 вересня 2007 року було укладено кредитний договір № PLKPGA00000210, згідно умов якого Банк зобов`язувався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 21000 дол. США терміном до 07 вересня 2017 року, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядок, встановлений кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 , станом на 23 лютого 2015 року утворилася заборгованість в сумі 12546,07 дол. США, яка складається з наступного:

-10558,43 дол. США - заборгованість за кредитом,

-1120,85 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом,

-186,67 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,

-8,82 дол. США - штраф (фіксована частина),

-597,01 дол. США - штраф (процентна складова).

Вказував, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № PLKPGA00000210 між Банком та поручителем - ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Поручитель зобов`язаний був виконати зобов`язання, зазначене в письмовій вимозі кредитора, у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, однак дана вимога залишена без задоволення.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк»» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Банку в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 5592,96 дол. США, а саме :

- 4682,90 долара США заборгованість за тілом кредиту;

- 835,77 долара США заборгованість за відсотками;

- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 74,29 доларів США .

Стягнуто з відповідачів судовий збір на користь Банку 1777,78 грн. з кожного.

Не погодившись із вказаним рішенням, в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом, процентами та комісією його в апеляційному порядку оскаржив Банк, посилаючись на те, що воно є необґрунтованим та незаконним, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що місцевий суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення частини заборгованості за тілом, процентами та комісією врахував лише висновки судово-економічної експертизи та рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2019 року по справі №554/5936/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про визнання недійсними пунктів кредитного договору, яким відмовлено у визнанні кредитного договору недійсним.

Окрім того, вказаним рішенням по справі №554/5936/19 а також рішенням по справі № 554/5192/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Бахуринська О.О. про визнання порушеними прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, застосування наслідків недійсності, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Зазначав, що висновки додаткової судово-економічної експертизи №448 від 12 серпня 2019 року проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Бокаріуса грунтуються на припущеннях, оскільки в ній зазначено «… заборгованість може становити 8464,01 в разі прийняття судом рішення про дійсність процентної ставки…» або «…зменшення тіла на суму начебто неправомірно нарахованої винагороди…».

Також вказував, що в проведеному експертному дослідженні не заперечено наявності заборгованості позичальника по кредитному договору в заявленому банком розмірі, а встановлена видача позичальнику кредитних коштів та експерт не надав відповідь на питання: Яка фактично заборгованість позичальника перед банком по тілу кредиту, процентах, прострочених процентах, комісії, простроченій комісії, пені за кредитним договором враховуючи умови договору, а не ймовірні судові рішення, тому такий висновок експерта є неповним.

Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства; банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідно до вимог ЦПК України, тоді як відповідач вказаний розрахунок ніякими доказами не спростував та не надав доказів на підтвердження обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову; не з`ясував, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та покази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З урахуванням викладеного просив скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом, процентами та комісією, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити; в іншій частині рішення залишити без змін.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача адвоката Гайтоти І.М., відповідно до якого остання прохала рішення Октябрського районного суду м. Полтави 26 лютого 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, посилаючись на те, що скарга є безпідставною, доводи викладені в ній не підтверджені жодними належними та допустимими доказами .

В обґрунтування відзиву вказувала, що розмір заборгованості, вказаний в розрахунку заборгованості доданому до позовної заяви, не підтверджено належними та допустимими доказам містить недостовірні дані, а тому було призначено по справі судово-економічну експертизу та додаткову судово-економічну експертизу.

Вказувала, що місцевий суд в повній мірі дослідив всі обставини справи, зокрема ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 року по справі було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, а також ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25 березня 2019 року по справі було призначено додаткову судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Відповідно до висновків цих експертиз, Банк нараховував завищену процентну ставку.

Вказувала, що Банк за період з 07 вересня 2007 року по 23 лютого 2015 року неправомірно нараховував щомісячно фінансовий інструмент у розмірі 42,00 дол. США, який ОСОБА_1 сплачувала. Всього неправомірно нараховано та отримано Банком коштів за фінансовий інструмент 3781,11 дол. США.

В свою чергу розрахунок який міститься в матеріалах справи і відповідно до якого Банк прохає стягнути заборгованість містить нараховану та сплачену ОСОБА_1 суму у розмірі 3781,11 дол. США, яка визнана несправедливою та недійсною, і яку не повинен був включати в розрахунок заборгованості Банк, та на яку в свою чергу також нараховувались відсотки.

Зазначала, що в оскаржуваному Банком рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2020 року, суд вірно вирахував суму неправомірно нарахованого та сплаченого ОСОБА_1 фінансового інструменту у розмірі 3781,11 дол. США від суми заборгованості по тілу кредиту, яку Банк просив стягнути, тобто зменшив суму заборгованості на 3781,11 дол. США неправомірно отриманого фінансового інструменту Банком, що в повній мірі відповідає нормам чинного законодавства України, принципу законності та справедливості.

Щодо заявлених Банком позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів та пені за прострочення сплати суми кредиту зазначала, що заявлені ним вимоги свідчать про безпідставне намагання кредитора застосувати до боржника (відповідача) подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання)

Щодо стягнення комісії та її розміру зазначала, що умови щодо сплати комісії та її розмір взагалі у договорі відсутні, тому Банк неправомірно розподіляв кошти, які були сплачені ОСОБА_1 на комісію. Тому суд першої інстанції правильно відмовив Банку у стягненні з ОСОБА_1 комісії у розмірі 186,67 дол. США.

Крім того Банк нараховував завищену процентну ставку у розмірі 18,29 % річних, незважаючи на те, що умовами кредитного договору погоджено сторонами відсоткову ставку у розмірі 11,04 % річних. А також Банк нараховував відсотки ще й на фінансовий інструмент у розмірі 18,29 % річних з моменту укладення договору.

Позивач по справі, АТ КБ «ПриватБанк», будучи належно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає за можливе слухання справи за відсутності позивача по справі АТ КБ «ПриватБанк» та його представника.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлені наступні фактичні обставини справи.

Між ПАТ КБ « Приватбанк» та ОСОБА_1 07 вересня 2007 року було укладено кредитний договір № PLKPGA00000210, згідно умов якого банк зобов`язувався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 21000 дол. США терміном до 07 вересня 2017 року, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядок, встановлений кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № PLKPGA00000210 між ПАТ КБ «Приватбанк» та поручителем - ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не погоджувалась із сумою заборгованості, вказуючи на те, що вона сплачувала кредит, а процента ставка збільшувалася, зменшувалася та курс долара неодноразово змінювався у зв`язку з чим важко порахувати фактичну заборгованість, по справі була призначена судово-економічна експертиза.

Експерт аналізував чи правомірно збільшувалася, зменшувалася відсоткова ставка за кредитним договором .

Встановлено, що Банк своїм листом повідомляв 3 жовтня 2008 року про збільшення відсоткової ставки з 11, 04 % до 13,08% ( а.с.16 т.1). ОСОБА_1 погодилася з даними умовами, оскільки не погасила достроково кредит в разі незгоди та 20 липня 2010 року уклала угоду, відповідно до якої з 20 липня 2010 року новий розмір річної відсоткової ставки складає 12,58 %.

Відповідно до висновку додаткової судово-економічної експертизи № 448 від 12 серпня 2019 року проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Бокаріуса встановлено, що за умови прийняття судом рішення про дійсність (правомірність) збільшення реальної процентної ставки з 11.04% до 13,08%, а потім зменшення до 12,58% та нарахування винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20% (42 дол.США) від суми виданого кредиту щомісяця наданий позивачем в якості доказу розрахунок заборгованості по кредитному договору №РLКРGА00000210 від 07 веренся 2007 року станом на 23 лютого 2015 року може становити 5592,96 дол.США, в т.ч.: (4682,90 дол. США тіло кредиту + 835,77 дол. США заборгованість за відсотками + 74,29 дол. США пеня = 5592,96 дол. США.

- заборгованість по основному кредиту може становити 4 682,90 дол. США,

- заборгованість по сплаті винагороди за надання фінансового інструменту відсутня, при цьому 16 березня 2015 року сплачено 42,00 дол. США в рахунок погашення винагороди для надання фінансового інструменту,

- заборгованість за відсотками може становити 835,77 дол. США,

- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 74,29 дол. США.

Розрахунок нарахування штрафів у відповідності до кредитного договору № РLКРGА00000210 від 07 вересня 2007 року в розмірі: 8,82 дол. США - штраф (фіксована частина), 597,01 дол. США - штраф (процентна складова) для проведення експертизи не надано.

Проведеної судово-економічної експертизою від 11 квітня 2016 року. встановлено , що заборгованість за тілом кредиту може становити 8464,01 долар США в разі прийняття судом рішення про дійсність процентної ставки.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд прийшов до висновку, що розмір процентної ставки збільшувався та знижувався правомірно на час виникнення кредитних правовідносин (в послідуючому законодавство змінювалося стосовно заборони підвищення відсоткових ставок), а при визначенні розміру заборгованості за тілом кредиту суд виходив з того, що на тіло кредиту неправомірно нараховувалася винагорода за надання фінансового інструменту, яка становить 3781,11 долара США, а тому до стягнення підлягає тіло кредиту в сумі 4 682,80 долара США.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стосовно нарахування фінансового інструменту місцевий суд виходив з того, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2019 року по справі № 554/5936/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про визнання недійсними пунктів кредитного договору, було відмовлено в позові ОСОБА_1 в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Але в даному рішенні суд дійшов висновку, що несправедливими є положення даного кредитного договору, які містять умови п. 7.1 щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту та п. 6.2. щодо винагороди за проведення додаткового моніторингу, що є підставою для визнання такого положення недійсним. Хоча строк для заявлення цих вимог був пропущений позивачем в іншому судовому провадженні, але при розгляді даної справи місцевий суд не був позбавлений права визнати факт сплати винагороди за надання фінансового інструменту несправедливими умовами кредитного договору та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині врахування в заборгованість за тілом кредиту винагороди за надання фінансового інструменту.

Крім того, заявлені Банком вимоги про одночасне стягнення з відповідача штрафу та пені за прострочення сплати суми кредиту та відсотків свідчать про безпідставне намагання кредитора застосувати до боржників подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання).

Місцевий суд врахував те, що умовами договору не передбачено одночасне стягнення декількох видів неустойки штрафів та пені за порушення кредитних зобов`язань, суми штрафів заявлених Позивачем, до стягнення з Відповідача не підлягають.

А тому місцевий суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 8,82 дол. США штраф фіксована частина, 597,01 дол. США штраф (процентна складова).

Щодо стягнення комісії суд першої інстанції виходив з того, що у кредитному договорі відсутня умова щодо сплати комісії та її розміру, а тому Банк неправомірно розподіляв кошти, які були сплачені ОСОБА_1 на комісію.

Оскільки відповідно до п.6 договору поруки укладеного між Банком та ОСОБА_4 вона зобовязана виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, визначеної в п.5 цього договору ( а.с. 18 т. 1 ), а вимога була залишена без задоволення боржником, місцевий суд прийшов до висновку про необхідність стягнути заборгованість, яка виникла станом на 23 лютого 2015 року в солідарному порядку:

- 4682,90 долара США заборгованість за тілом кредиту ;

- 835,77 долара США заборгованість за відсотками ;

-пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 74,29 доларів США .

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Стосовно нарахування фінансового інструменту апеляційний суд зазначає, що у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зроблено висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Крім того місцевий суд вірно прийшов до висновку про те, що одночасне стягнення з відповідача штрафу та пені за прострочення сплати суми кредиту та відсотків свідчить про безпідставне намагання кредитора застосувати до боржників подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів.

Оспорюючи експерті висновки, Банком не надано будь-яких доказів в підтвердження своєї позиції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: Г.Л. Карпушин

Л.І. Пилипчук