Справа № 344/8607/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/610/20
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника АТ КБ «ПриватБанк

Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Домбровською Г.В. 28 лютого 2020 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якої складено 03 березня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчих листів, виданих Івано-Франківським міським судом 12.12.2013 року у справі за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором такими, що не підлягають виконанню. В обґрунтування заяви зазначає, що 22.01.2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №202409-cred, згідно якого отримав кредит в розмірі 4500 доларів США. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.09.2013 року стягнуто з нього на користь банку 91305,61 грн заборгованості за даним кредитним договором та на підставі даного рішення 12.12.2013р. видано виконавчі листи, які пред`явлені позивачем до примусового виконання. Про наявність виконавчих проваджень йому не було відомо. Проте, між ним та банком 22.05.2018 року укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно умов якої він зобов`язувався добровільно сплатити позивачу всю суму заборгованості. Після сплати заборгованості йому видано довідку про відсутність перед ПАТ КБ «ПриватБанк» будь-яких боргових зобов`язань. На момент подання заяви у нього відсутня будь-яка заборгованість перед ЗАТ КБ «ПриватБанк», яка заявлена позивачем до стягнення згідно рішення суду та виконавчого листа. Просив визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи про стягнення в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 91305,61 грн та стягнення судового збору в розмірі 913,06 грн, виданих на підставі заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 23.09.2013 року у справі № 344/8607/13-ц (а.с.29).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено (а.с.43-45).

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що посилання судом на ту обставину, що до заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ним не додано копій самого виконавчого листа, як і не надано доказів на підтвердження факту відкриття виконавчого провадження за ним є необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 185 ЦПК України вказані обставини є підставою для залишення заяви без руху та надання строку для усунення недоліків. В якості заінтересованої особи ним у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зазначено Івано-Франківський міський відділ ДВС, в якого містяться необхідні оригінали документів, а тому суд не був позбавлений можливості оглянути необхідні документи. Крім того, в архіві суду знаходиться справа № 344/8607/13-ц, в якій містяться відомості щодо видачі виконавчого листа та відсутності будь-якої заборгованості перед ЗАТ КБ «Приватбанк», яку суд зобов`язаний був витребувати.

Апелянт звертає увагу суду також на те, що судом першої інстанції не враховано довідку про відсутність у нього заборгованості по кредитному договору та не перевірено цю обставину.

З наведених підстав просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (а.с.49-50).

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явився апелянт ОСОБА_1 , про день місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття у судове засідання адвоката (представника) у зазначений час. Жодної інформації про особу його представника суду не представив, як і не представив доказів про поважність причин його неявки у судове засідання. Про свої причини неявки у судове засідання апелянт суд не повідомив.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності сторони апелянта.

Вислухавши в режимі відеоконференції пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Рокетської С.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з положень ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», ст.432 ЦПК України, встановивши, що доказів на підтвердження факту відсутності обов`язку заявника згідно виконавчого листа не надано, в той же час поняття «відсутність обов`язку боржника згідно виконавчого листа» та «фактичне виконання боржником обов`язку згідно виконавчого листа» в процесуальному розумінні не є тотожними, інших підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суду не надано, тому прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками з огляду на таке.

В силу положень частини 3 статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За приписами положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, судове рішення у справі є обов`язковим для виконання. Держава забезпечує виконання судових рішень у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення в силу вимог статті 14 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та статті 18 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом цієї норми закону підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року по справі № 755/15479/14-ц.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа № 344/8607/13-ц за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Рішенням (заочним) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2013 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №202409-CRED від 22.01.2008 року в сумі 91305,61 грн та 913,06 грн витрат по оплаті судового збору (а.с.25).

Вказане рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.

На виконання зазначеного судового рішення представником ЗАТ КБ «ПриватБанк» 03.12.2013 року подано клопотання про видачу виконавчого листа та копії рішення в даній справі (а.с.27,28).

У заяві боржник ОСОБА_1 зазначає, що ним на виконання додаткової угоди №1 від 22.05.2018 року добровільно сплачено всю суму заборгованості за кредитним договором№202409-CRED від 22.01.2008 року, як доказ долучає довідку банку про те, що станом на 03.02.2020 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.32).

Разом з цим, у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання і виконавче провадження відкрите, після чого боржником сплачено заборгованість на користь стягувача, підставою закінчення виконавчого провадження є повне фактичне виконання судового рішення (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»). Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у такому разі відсутні.

Доводи апелянта про необхідність витребування із архіву суду справи № 344/8607/13-ц за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не заслуговують на увагу, оскільки оскаржувана ухвала постановлена в межах цієї справи (матеріали заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, підшиті та пронумеровані у зазначеній справі), тому судом досліджено обставини набрання законної сили рішенням суду та видачі виконавчих листів представнику банку для пред`явлення для примусового виконання.

Що ж стосується посилання апелянта на необхідність дослідження матеріалів виконавчого провадження, слід зазначити таке.

Матеріали справи свідчать про те, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 мали місце кредитні правовідносини, з яких виникли у ОСОБА_1 певні зобов`язання перед банком. Спір між сторонами вирішено в судовому порядку, а рішення суду від 23 вересня 2013 року набрало законної сили. Завершальною стадією цивільного процесу є стадія виконання судового рішення в добровільному чи примусовому порядку. На стадії виконання судового рішення між сторонами укладена додаткова угода від 22 травня 2018 року, якою врегульовані правовідносини за кредитним договором від 21.01.2008р., що був предметом розгляду судом у справі № 344/8607/13-ц. Цією додатковою угодою сторони визначили розмір заборгованості за кредитним договором від 21.01.2008 року замість долара США у іншій валюті - гривні (національній валюті України). Довідка про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» видана 03.02.2020 року. Отже, у разі наявності відкритого виконавчого провадження на виконання рішення суду у справі № 344/8607/13-ц, де стягувачем є ПАТ КБ «Приватбанк», а боржником ОСОБА_1 , має значення факт виконання рішення суду у процедурі виконавчого провадження і підставами закінчення виконавчого провадження можуть бути затвердження судом мирової угоди між сторонами на стадії виконання судового рішення (заявник з такою вимогою не звертався до суду) або повне виконання виконавчого документа.

У разі відсутності відкритого виконавчого провадження, ця обставина жодним чином не впливає на права та обов`язки заявника (боржника) ОСОБА_1 та не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, по суті суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявник не подав доказів про наявність передбачених нормами матеріального і процесуального права правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та судом не встановлено, що обов`язок боржника відповідно до рішення суду в даному випадку припинено,

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування по суті правильної ухвали суду відсутні.

За змістом ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2020 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.