РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2020 року Київський районний суд м.Харкова у складі:
головуючої судді Бородіної Н.М.,
за участю секретаря Кострової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа орган опіки та піклування служби Прилуцької міської ради Чернігівської області про позбавлення батьківських прав, -
Позивач, ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до відповідача, ОСОБА_2 , в якому просила позбавити його батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки ОСОБА_3 та заборонити відповідачу будь які контакти з позивачем та дитиною, або обмежити до телефонних розмов, на підставі вагомої загрози моральному, фізичному та духовному здоров`ю останніх.
Заочним рішення суду від 31.1.2016року позовні вимоги було задоволено.
Ухвалою суду від 27.02.2018року заочне рішення суд було скасовано за заявою відповідача та справу призначено до розгляду.
Протоколом повторного перерозподілу справи визначено головуючим суддею Бородіну Н.М. у зв`язку із звільненням судді Золотарьової ОСОБА_4 у відставку.
В обґрунтування позову зазначає, що вона проживала в цивільному шлюбі з січня 2011 року з відповідачем. Вони мають дитину- ОСОБА_5 . З березня 2015 року позивач з дитиною не мали більше змоги проживати з відповідачем, оскільки він не виконував батьківських обов`язків, вживав нецензурну лексику та зловживав алкоголем, не слідкував за станом свого здоров`я. В 2012 році у відповідача було виявлено підозру на туберкульоз, однак відповідних аналізів він не здавав, а в лютому 2016 р., позивач виявила цей діагноз й у себе, внаслідок чого пройшла повний курс лікування. Коли остання дзвонила та писала відповідачеві з проханням пройти дообстеження та лікування, останній повністю проігнорував розмови , продовжував з здійснювати моральне та фізичне насилля над позивачем та їх спільною донькою. З березня 2015 р. донька проживає разом із позивачем, дитина забезпечена гідними умовами для життя та повноцінного розвитку, своєчасно оглядається в міській лікарні. Серед іншого вказує, що у судовому порядку відповідачеві було призначено виплату аліментів (починаючи з 18.03.2015 року), яких він ухиляється, проживаючи та працюючи за невизначеним місцем.
В судове засідання позивач не з`явилась, повідомлялась судом належним чином.
Відповідач в судовому засіданні та у поданому відзиві проти задоволення позову заперечував.
Третя особа надала клопотання про розгляд справи без участі.
Суд, заслухавши доводи сторін,дослідивши надані докази, вражає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1
З 2015року сторони мешкають окремо, дитина мешкає разом із позивачем у АДРЕСА_1 . Проживання дитини з матір`ю відповідачем не спростовується.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.04.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісяця, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 18.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини - п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

На спростування доводів позивача відповідачем надано квитанції про перерахування коштів ОСОБА_1 , медичні довідки про проходження ним рентгеноскопічних досліджень. Довідки з місця роботи, згідно яких відповідач працює у ТОВ «ВП Промкомплект», у ТОВ «СПЕЦГІДРОПОСТАЧ» та характеристику з місця роботи, відповідно до якої він характеризується позитивно.

Згідно наданого розрахунку заборгованості по аліментам відповідач частково здійснював погашення та станом на 30.05.2020року заборгованість складає 6633,79 грн.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованостіпо аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Допитані в судовому засідання свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засвідчили, що після того,як позивач з дитиною поїхали до міста Прилуки, відповідач ОСОБА_2 , перераховував ОСОБА_1 грошові кошти, їздив до дитини, намагався з нею спілкуватись, але позивачка перешкоджала спілкуванню батька з дитиною.

Згідно висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради, батько мешкає окремо від дитини, стосунки не підтримує, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться життям дитини, не сплачу аліменти, вихованням дитини займається мати, у зв`язку з чим орган опіки та піклування Прилуцької міської ради вважає за можливе порушити клопотання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_9 .

Відповідно ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами.

Згідно ч.1,ч. 2. ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом не приймається зазначений висновок, як підстава для позбавлення батьківських прав, оскільки обставини викладені у ньому щодо неприймання відповідачем участі у вихованні дитини спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами та свідченнями допитаних свідків. Крім того, до суду не надано документів, на підставі яких даний висновок був складений.

Позивачем в якості доказу поміж іншого надано довідку Прилуцької ЗОШ №2, в якій навчається дитина, про те, що батько ОСОБА_2 із класним керівником не спілкувався, у шкільному житті дитини участі не брав. Однак зазначені в довідці обставини не можуть свідчити про нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками враховуючи, що дитина мешкає та навчається в іншому місті.

Також в якості доказу протиправної поведінки відповідача позивачем надано витяг з ЄРДР щодо внесення повідомлення ОСОБА_1 щодо спричинення їй ОСОБА_2 тілесних ушкоджень. Однак суду не надано вироку суду, який набрав законної сили, яким встановлено вину поведінку відповідача відносно позивача, а тому зазначений доказ судом не приймається.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, параграф 58).

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Безсумнівних доказів які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками позивачем суду не надано.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, оскарження відповідачем рішення про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини (висновок ВС, який викладений в постанові № 753/2025/19 від 06.05.2020року).

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи відносини, що склалися між батьками дитини, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), 3-я особа орган опіки та піклування служби Прилуцької міської ради Чернігівської області (Чернигівська область м. Прилуки вул.. Незалежності б.82) про позбавлення батьківських прав відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 03.07.2020року.

Суддя Бородіна Н.М.