Номер провадження: 22-ц/813/5949/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 2-13274/09

Номер провадження: 22-ц/813/5949/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості, заапеляційною скаргою адвоката Афтеній Анни Вікторівни, діючої від імені ОСОБА_1 ,на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Домусчі Л.В. 28 січня 2020 рокув м. Одесі, про виправлення описки в рішенні суду,

встановив:

У листопаді 2009 р. Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі Банк),звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) розірвати договір відновлювальної кредитної лінії № 19-13-н, укладений 04.09.2007 року між Банком та ОСОБА_1 о; 2) стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 443 452,59 долара США (2 343 200 грн.); 3) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах виконавчого провадження. Початкову ціну предмета іпотеки для його реалізації встановити на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Банк позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.09.2007 року між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 1913-н, на суму - 390 000,00 доларів США, що еквівалентно - 1 969 500,00 грн., строком - до 04.09.2009 року.

В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору було укладено іпотечний договір №1201 від 04.09.2007 року, за яким предметом іпотеки є - квартира АДРЕСА_1 .

Банк належним чином виконав свої зобов`язання по кредитному договору. Відповідно до заяв на видачу готівки Банк надав кошти готівкою в сумі - 464 000 доларів США, що еквівалентно - 2 343 200 грн..

Згідно з п. 1.2. Договору відновлювальної кредитної лінії з 04.09.2009 року визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню Позичальником щомісячно рівними частинами до останнього числа кожного місяця, починаючи з вересня місяця 2009 року.

Відповідно до п. 3.3.1 Договору відновлювальної кредитної лінії №1913-н відповідач зобов`язався належним чином виконувати зобов`язання. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань - достроково повернути кредит з одночасною сплатою відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами та пені.

Проте, в обумовлені кредитним договором строки ОСОБА_1 о своїх зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті процентів, пені не виконує.

Відповідно до п. 5.3. Іпотечного договору іпотекодержатель набуває право дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а в разі його невиконання - достроково звернути стягнення на предмет іпотеки (Т. 1, а. с. 1 4).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2009 року вищезазначені позовні вимоги Банку задоволено частково.

Розірвано договір відновлюваної кредитної лінії № 1913-н від 04.09.2007 р., укладений між Банком та ОСОБА_1 ..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку - 2 343 200 грн..

Відстрочено виконання судового рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на два роки та розстрочено виконання судового рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на строк - десять років. Визначено погашення кредитної заборгованості рівними частинами кожний місяць у сумі - 19 526,60 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 04.09.2007 року між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №1913-н. Відповідно до п.1.1 цього договору Банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі - 390 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ склало - 1 969 500 грн., а відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, використати їх та повернути кредит зі сплатою 13% річних, комісійних винагород та інших встановлених договором платежів. Строки та умови повернення кредиту та інших платежів визначені у додатку №1 до договору 1913-н (а. с. 13 - 17).

В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору було укладено іпотечний договір №1201 від 04.09.2007 року, за яким предметом іпотеки є - квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.3.1. договору 1913-н відповідач зобов`язувався в обумовлені договором строки повернути кредит та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги, належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за договором.

Після отримання кредиту відповідач належно виконував свої зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків та інших платежів. Але, починаючи з грудня 2008 р. відповідач припинив повернення Банку грошових коштів. Таким чином, відповідач протягом тривалого часу не виконує свої договірні зобов`язання перед позивачем. Таким чином, обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентів та пені, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 23, 24)

Відповідно до п. 3.2.2. договору 1913-н Банк вправі при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, у тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

За таких умов суд вважав, що позовні вимоги Банку в частині стягнення заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом та пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Клопотання відповідача про відстрочку та розстрочку виконання рішення суд вважав таким, що підлягає задоволенню.

Суд вважав, що вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлення способу його реалізації задоволенню не підлягають. Договір відновлювальної кредитної лінії №1913-н від 04.092007 року припиняє дію як основне зобов`язання у зв`язку з його розірванням судом. Тому, припиняється дія іпотечного договору (а. с. 55 58).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.09.2010 року прийнято відмову Банку від позову в частині розірвання договору, звернення стягнення на заставлене майно та про встановлення порядку реалізації заставного майна.

Скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2009 року в частині розірвання договору, звернення стягнення на заставлене майно та про встановлення порядку реалізації заставного майна.

Закрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі Банку в частині розірвання договору, звернення стягнення на заставлене майно та про встановлення порядку реалізації заставного майна (а. с. 127 129).

Рішенням Одеського апеляційного суду від 22.09.2010 року апеляційну скаргу Банку задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2009 року змінено. Виключено з резолютивної частини рішення абзац четвертий наступного змісту: «Відстрочити виконання судового рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 гли. грошових коштів на два роки та розстрочити виконання судового рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 огли грошових коштів на строк десять років та встановити погашення кредитної заборгованості рівними частинами кожний місяць у сумі 19526 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять шість) грн. 6 коп.».

В іншій частині рішення залишено без змін (а. с. 130 134).

У грудні 2019 року Банк звернувся до суду першої інстанції із заявою про виправлення описки в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2009 року, в якій Банк просить виправити описку, виклавши частину третю резолютивної частини вказаного рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 443 452,59 дол. США, (що еквівалентно 2 343 200,00 грн.)».

Заява Банку обґрунтована тим, що кредит надавався позичальнику в іноземній валюті. У позові Банк просив стягнути заборгованість по кредиту саме в доларах США із зазначенням гривневого еквіваленту суми. Отже, наявні підстави вважати, що в рішенні допущено описку та заява підлягає задоволенню (а. с. 160- 161).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.01.2020 року вищезазначену заяву Банку задоволено.

Внесено виправлення в текст резолютивної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2009 року по цивільній справі №2-13274/09 за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору, стягнення суми заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно, а саме - викладено частину третю резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 443452,59дол. США (чотириста сорок три тисячі чотириста п`ятдесят два дол. США п`ятдесят дев`ять центів), що еквівалентно 2343200,00 грн.».

Ухвала суду мотивована тим, що суд дійсно вбачає в рішенні суду описку, яка зазначена в обґрунтовані. Отже, заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про можливість виправлення вищевказаної описки в резолютивній частині рішення (а. с. 178 178 зворотна сторона).

Адвокат Афтеній А.В., діючої від імені ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви Банку про виправлення описки.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції постановив ухвалу при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує на те, що зміна валюти стягнення з національної грошової одиниці - гривні на іноземну валюту - долар США не є опискою. Суд змінив власне рішення по суті. Банк у позові просив стягнути борг в іноземній валюті - доларах США. Суд стягнув суму боргу в національній грошовій одиниці гривні. Якщо Банк з цим не згоден це є підставою для оскарження рішення суду в апеляційному, касаційному порядку.

Банк отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк просить скаргу залишити без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість ухвали суду. Вказує, що кредит було отримано в доларах США. Банк у позові просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 443 452,59 долара США (2 343 200,00 грн.). Таким чином, не можна говорити про те, що у результаті виправлення описки збільшиться обсяг заборгованості, адже Банк не заявляє додаткових вимог зі стягнення заборгованості, а лише просить вказати в резолютивній частині рішення суму боргу, яка була визначена під час подання позову. В мотивувальній частині рішення суду не наведено жодної норми закону, щоб було зрозумілим, з яких саме підстав суд зробив висновки про необхідність стягнення боргу лише у гривневому еквіваленті від заявленої позивачем суми валюти. Тому, Банк вважає, що суд допустив описку при складенні резолютивної частини рішення. Банк вважає, що підстави для апеляційного оскарження рішення відсутні, оскільки позов було задоволено повністю. У випадку відмови в задоволенні заяви про виправлення описки Банк буде позбавлений права на повернення всієї належної суми заборгованості за кредитним договором. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках встановлених законом. У разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті, суд у резолютивній частині зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (без їх виклику).

Виходячи з вищевикладеного, справу розглянуто без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вказувалося вище, виправляючи описку в ухвалі суду, суд першої інстанції виходив з того, що суд дійсно вбачає в рішенні суду описку, обґрунтованості заяви про виправлення описки (а. с. 178 178 зворотна сторона).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Вважає, що цих висновків суд дійшов з порушенням норм діючого законодавства.

Відповідно до ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Вирішуючи питання про виправлення описок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст рішення суду, а лише усуває неточності, які впливають на можливість його реалізації чи його правосудність.

Описки це помилки, зумовлені неправильним написання слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До них належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 1401209 року по справі № 369/8367/16-ц.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що зміна валюти стягнення у резолютивній частині рішення не є виправленням описки, а є зміною резолютивної частини рішення.

Доводи апелянта про те, що зміна валюти стягнення з національної грошової одиниці - гривні на іноземну валюту - долар США не є опискою, суд змінив власне рішення по суті є обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо виправлення описки, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви Банку про виправлення описки в рішенні суду за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про внесення виправлень у рішення суду після її перегляду в апеляційному порядку не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеській

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Афтеній Анни Вікторівни, діючої від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 рокув м. Одесі про виправлення описки в рішенні суду - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про виправлення описки в рішенні суду відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе