Справа № 450/906/18 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/243/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 , як з винної в дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП) особи, який керував мотоциклом марки «Ямаха», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , майнову шкоду в розмірі 69959 грн. 70 коп., що становить вартість відновлювального ремонту належного йому (позивачу) транспортного засобу марки «Опель Зафіра», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП, яка сталась 21 травня 2016 року, близько 12.00 год., на автодорозі Київ-Чоп, поблизу с.Чишки Пустомитівського району Львівської області.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вина відповідача у вказаній ДТП встановлена ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2017 року про закриття кримінального провадження №0001042 відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України, а заподіяння внаслідок ДТП майнової шкоди у вказаному вище розмірі підтверджується висновком №5288 судової автотоварознавчої експертизи у названому кримінальному провадженні від 27 грудня 2016 року.

Позивач вважає, що право вибору належного способу захисту своїх порушених прав належить йому, як потерпілому в ДТП, а тому він має право отримати відшкодування шкоди безпосередньо від заподіювача шкоди.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт не погоджується із застосуванням судом першої інстанції до спірних правовідносин правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц), оскільки на момент його звернення із вказаним позовом діяла інша правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 23 грудня 2015 року (справа №6-2587цс15) про абсолютне право потерпілого щодо вибору способу захисту у відносинах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. На його думку, зміна правової позиції у правовідносинах, які виникли раніше, ніж така зміна, не може бути підставою для відмови чи невизнання порушеного права особи.

Апелянт також вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, яке виявилось у неналежному повідомленні його сторони та залученої за клопотанням відповідача третьої особи - страховика забезпеченого транспортного засобу, яка була позбавлена можливості висловити свою позицію у даній справі, зокрема, щодо виплати страхового відшкодування, та надати відповідні підтверджуючі документи, оскільки на момент звернення із вказаним позовом, страхова компанія не здійснила виплати страхового відшкодування за його (позивача) заявою від 27 вересня 2017 року.

Просить врахувати, що 27 вересня 2017 року він звертався до страховика забезпеченого транспортного засобу - приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») із заявою про виплату страхового відшкодування, однак, названа страхова компанія своїм листом, який його представник отримав 02 жовтня 2019 року, відмовила у виплаті страхового відшкодування по даному страховому випадку, пославшись на те, що заява про виплату страхового відшкодування до страхової компанії надійшла після спливу одного року з моменту вчинення ДТП.

Апелянт вважає, що у зв`язку з відмовою страховика забезпеченого транспортного засобу здійснити виплату страхового відшкодування, саме на відповідача покладається обов`язок здійснити повне відшкодування завданого матеріального збитку.

05.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує доводи та вимоги апелянта, вважаючи, що суд правильно вирішив справу, застосувавши ті норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, та урахувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року, прийняту у справі з аналогічними правовідносинами.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23.06.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 03.07.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 травня 2016 року, близько 12.00 год., на автодорозі Київ-Чоп, поблизу с.Чишки Пустомитівського району Львівської області, сталась ДТП за участю транспортних засобів: мотоцикла марки «Ямаха», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля марки «Опель Зафіра», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження (а.с.20).

Вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні вказаної ДТП підтверджується ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2017 року про закриття кримінального провадження №0001042 відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України, оскільки провадження у цій справі закрите з нереабілітуючої підстави (а.с.5).

Згідно з висновком №5288 судової автотоварознавчої експертизи від 27 грудня 2016 року, проведеної у кримінальному провадженні №0001042 (а.с.6-11), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Опель Зафіра», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнту зносу становить 69959 грн. 70 коп., а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу (матеріального збитку) - 29459 грн. 47 коп.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8098710 від 22.04.2016 року, який був чинний на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу мотоцикла марки «Ямаха», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УПСК», що підтверджується листом-відповіддю страхової компанії №3736/18 від 23.10.2017 року (а.с.98).

Згідно з вказаним полісом, ліміт відповідальності страховика забезпеченого транспортного засобу за шкоду, завдану майну третіх осіб, становив 50000 грн., а франшиза - 500 грн.

Повідомлення про настання події ДТП страхова компанія отримала 24.05.2016 року від ОСОБА_2 (а.с.58).

Заява про виплату страхового відшкодування від ОСОБА_1 , як потерпілого в ДТП, надійшла до страхової компанії 27.09.2017 року (а.с.97).

ПрАТ «УПСК» своїм листом №3736/18 від 23.10.2017 року, адресованим ОСОБА_1 (а.с.98), повідомила про відмову у виплаті страхового відшкодування за даною ДТП на підставі п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пропущенням позивачем річного строку для звернення до страховика забезпеченого транспортного засобу із заявою про виплату страхового відшкодування.

У відповідності до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.ст.22, 1192 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), має право на їх повне відшкодування, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на момент вчинення ДТП (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 28 цього Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У відповідності до ст.12 цього Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

У відповідності до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Встановлений цією нормою Закону строк є присічним, оскільки Законом не передбачено підстав для його поновлення чи продовження.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права й те, що відповідно до вимог названої вище статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач мав право отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу страхове відшкодування у виді відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, що згідно з висновком експертизи становить 29459 грн. 47 коп. і не виходить за межі ліміту відповідальності страховика - 50000 грн., однак, своїм правом на звернення до страховика забезпеченого транспортного засобу із заявою про виплату страхового відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП позивач не скористався, тому з відповідача, як з винної в ДТП особи, підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 41000 грн. 23 коп., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнту зносу (69959 грн. 70 коп.) та розміром страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика забезпеченого транспортного засобу, за вирахуванням франшизи (29459 грн. 47 коп. - 500 грн. = 28959 грн. 47 коп.).

Отже, відшкодування майнової шкоди у виді виплати страхового відшкодування, яке позивач мав право отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу, не підлягає стягненню з відповідача, як з винної в ДТП особи, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована, оскільки правових підстав для пред`явлення регресних вимог страховика забезпеченого транспортного засобу до винної особи у даній справі не встановлено, так як відповідач у встановлений Законом строк повідомив свого страховика про настання страхового випадку.

Такого висновку колегія суддів дійшла і з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та не врахував наведені вище норми матеріального права, які регулюють порядок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП за участі забезпеченого транспортного засобу, не з`ясував усіх обставин, що мали значення для правильного вирішення даного спору, що призвело до помилкового висновку суду про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище мотивів, - лише в частині стягнення з відповідача майнової шкоди в розмірі 41000 грн. 23 коп.

В іншій частині заявлені позивачем вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог позивача за наслідками розгляду справи апеляційним судом (59%), з відповідача у користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1039 грн. 58 коп. ((704,80 грн. + 1057,20 грн.) * 0,59 = 1039,58 грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1,4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) майнову шкоду в розмірі 41000 гривень 23 копійок.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1039 гривень 58 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 липня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.