Справа № 462/7365/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2020 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Колошкіна П.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей,

встановив:

ОСОБА_1 в листопаді 2019 року звернулася з позовом в суд про стягнення з відповідача на її користь половини вартості понесених додаткових витрат на утримання малолітніх дітей, що складає 119559,72 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 23.05.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку 08.12.2016 року, і від спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.04.2017 року із відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 3000 грн., починаючи із 17.10.2016 року та до досягнення дітьми повноліття. При цьому вона самостійно несе додаткові витрати, пов`язані з вихованням та розвитком дітей, на що нею витрачено загалом на обох дітей 189919,43 грн. і ще планує витратити 49200 грн., а відповідач від такого обов`язку ухиляється, тому вважає, що на підставі ст.135 СК України з нього слід стягнути в судовому порядку половину понесених нею додаткових витрат, що становить 119559,72 грн. Зазначає, що нею сплачено за навчання сина ОСОБА_7 у ЗДО «Дивосвіт-гімназія» з поглибленим вивченням англійської мови з вересня 2016 року по листопад 2019 року 132900 грн., планується ще сплатити за договором від 27.08.2019 року за поточний навчальний рік 37200 грн.; за навчання сина ОСОБА_7 у школі усного рахунку ОСОБА_8 з 17.10.2016 року по 30.10.2018 року - 17600 грн.; за відвідування донькою Діаною закладу дошкільної освіти №75 Залізничного району м.Львова з 01.09.2016 року по час подання позову - 12364,43 грн.; за користування послугами танцювального залу для доньки з липня 2018 року по час звернення із позовом - 7380 грн.; вартість курсу підготовки до школи доньки ОСОБА_9 у ЗДО «Дивосвіт-гімназія» з поглибленим вивченням англійської мови, за який нею вже сплачено 6000 грн., планується ще сплатити за договором від 07.09.2019 року 12000 грн.; 8840 грн. за відвідування дітьми секції плавання у СК «Аква-Віта-Спорт» з вересня 2018 року по час звернення із позовом; 4835 грн. за придбання дітям одягу.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.12.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

22.01.2020 року відповідач подав до суду відзив та 03.02.2020 року заперечення, в яких проти позову заперечує.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, зазначивши, що вказані в позовній заяві витрати позивача не можуть відноситися до додаткових витрат на утримання дітей в розумінні ст.185 СК України, такі не є раптовими, непередбачуваними та не викликані особливими обставинами, а пов`язані зі звичайним способом життя. Відповідач регулярно сплачує аліменти, заборгованість по оплаті відсутня, натомість позивач перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дітьми. Крім цього, відповідач здійснює регулярні додаткові виплати та коштовні подарунки для дітей. Також просила звернути увагу на те, що відповідач створив нову сім?ю, 04.09.2018 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_10 , а його матеріальний стан на даний час є незадовільним.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи №462/3711/16-ц, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 08.12.2016 року розірвано в судовому порядку (а.с. 11), та від спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13), та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04.04.2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_9 та сина ОСОБА_7 у розмірі 3000 грн., починаючи із 17.10.2016 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с.12).

Також встановлено і не заперечується сторонами, що діти сторін ОСОБА_9 та ОСОБА_7 проживають з матір`ю.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1, 2 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Положеннями ст.185 СК України визначається один із способів виконання цього обов`язку, а саме: участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Так, згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За ч.ч. 2, 3 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З огляду на наведене правове регулювання, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках, лише за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. При цьому позивач повинна довести їх необхідність.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом позивач не надала суду відповідних доказів того, що малолітні діти сторін потребують додаткових витрат, які викликані саме особливими обставинами (розвитком їх здібностей, хворобою, каліцтвом, іншими обставинами).

Так, як вбачається з матеріалів справи, син сторін ОСОБА_7 з вересня 2016 р. по даний час навчається у «Закладі дошкільної освіти «Дивосвіт»-гімназія» з поглибленим вивченням англійської мови (а.с.23,24, 25, 26-27), з 17.10.2016 року по 30.10.2018 року навчався у Школі усного рахунку ОСОБА_8 (а.с.39). Донька ОСОБА_9 з липня 2018 року і по даний час займається танцями та користується послугами танцювального залу (а.с.33), з вересня 2019 року пройшла курс «Підготовка до школи» у «Закладі дошкільної освіти «Дивосвіт»-гімназія» з поглибленим вивченням англійської мови (а.с.28-29). Таким чином, всі вище перелічені навчальні заклади є приватними і жодним чином не свідчать про те, що в них можуть навчатись лише діти, які мають розвиток здібностей, хворобу, каліцтво, тощо, тобто, що саме особливі обставини зумовлюють навчання в цих загальноосвітніх закладах.

При цьому, навчання та заняття дітей у вказаних приватних освітніх закладах і відвідування танцювального залу - це був вибір лише позивача у справі, і, як встановлено під час розгляду справи, відповідач жодним чином не приймав участі у виборі цих навчальних закладів та не надавав своєї згоди щодо форми і розміру оплати за навчання в них.

Так, у відповідності до частин першої - третьої ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Однак, всупереч такого положення, судом не встановлено з матеріалів справи та не доведено ОСОБА_1 попереднього узгодження позивачкою з відповідачем питання щодо грошових витрат на навчання та заняття дітей.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву вказав, що він не давав своєї згоди на навчання дітей при такій великій оплаті. Якби це питання погоджувалось з ним, він запропонував би альтернативні загальноосвітні школи з меншою оплатою.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, що відповідачу було відомо, що їх син ОСОБА_7 з вересня 2016 року почав навчатися з відповідною оплатою за таке навчання в «Закладі дошкільної освіти «Дивосвіт»-гімназія», тобто в період, коли сторони ще перебували у шлюбі, оскільки з матеріалів цивільної справи №462/3711/16-ц (а.с.16) вбачається, що ОСОБА_1 в своїх письмових запереченнях проти позову ОСОБА_4 про розірвання шлюбу вказує, що на момент звернення ОСОБА_4 до суду з цим позовом (07.07.2016 року) сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин.

Щодо витрат позивача, пов`язаних із відвідуванням дітьми басейну, придбанням їм одягу та відвідуванням донькою Діаною ЗДО №75 в розумінні положень ст.185 СК України, також не можуть бути віднесені до складу додаткових витрат, оскільки цілком охоплюються тим утриманням дитини, яке було надано батьком за рахунок добровільно сплачених аліментів. Ці витрати з розвитком здібностей дітей не пов`язані.

Так, як вбачається із довідки Відділу освіти Шевченківського та Залізничного районів від 22.10.2019 року (а.с. 18-20), заявлені позивачем витрати в розмірі 12364,43 грн. за відвідуванням донькою Діаною ЗДО №75 з серпня 2016 року по жовтень 2019 року пов`язані із оплатою вартості харчування дитини.

Щодо оплати за секцію плавання для дітей, то згідно даних довідки Благодійної організації СК «Аква-Віта-Спорт» від 16.10.2019 року (а.с. 37) діти сторін дійсно відвідують секцію плавання з вересня 2018 року, проте доказів внесення обов`язкової оплати за цю секцію ОСОБА_1 не надано, натомість вказана довідка та квитанція від 18.10.2019 року (а.с. 38) свідчать про сплату позивачем 8840 грн. благодійних внесків, які, виходячи з їх правової природи, не можуть мати обов`язкового характеру, так як вносяться добровільно.

Згідно товарних чеків (а.с. 40), копії яких долучені до позовної заяви, придбаний позивачем одяг не може стосуватись занять плаванням, оскільки це штани, брюки, футболки, шкарпетки, лосіни.

Крім цього, суд враховує, що матеріали справи не містять доказів того, що на даний час відповідач взмозі сплачувати додаткові витрати на утримання дітей в сумі 119559,72 грн.

Як встановлено, з 04.09.2018 року відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 (а.с.68).

При цьому суд приймає до уваги, що дружина відповідача часто хворіє, не працює, не отримує доходу, з 09.01.2020 року зареєстрована у Пустомитівській районній філії Львівського обласного центру зайнятості як така, що шукає роботу, сам відповідач працює водієм у ТОВ «Сконто» і його заробітна плата з червня по грудень 2019 року складає 40050,50 грн. (а.с. 68-69, 89-90). При цьому, як вже вказувалось, ОСОБА_4 за судовим рішення сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі 3000 грн. щомісячно.

З наданих відповідачем документів також вбачається, що у зв`язку із відсутністю у нього з дружиною власного житла, вони зареєстровані в будинку його батьків на АДРЕСА_1 , де частково допомагає фінансово у розрахунках за надані комунальні послуги у будинку, оскільки його батько пенсіонер, а мати припинила підприємницьку діяльність і не працює (а.с. 70-88).

Суд зазначає, що заявник надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів позивача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на навчання у школі та садочку дітей, відвідування гуртків з плавання, танців, купівля одягу не є витратами, викликаними особливими обставинами, а є поточними витратами на утримання дітей, що входить до зобов`язань відповідача зі сплати аліментів, призначених до щомісячного стягнення, і не належать до додаткових витрат в розумінні ст.185 СК України, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 119559,72 грн. додаткових витрат на утримання дітей не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають фактичним встановленим обставинам справи, а тому позов не підлягає задоволенню.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, враховуючи, що відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про оплату додаткових витрат на дитину звільнений від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати у справі слід компенсувати за рахунок держави.

Оскільки позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1195 грн. (а.с.1), від сплати якого при поданні позову вона була звільнена, то вказана сума згідно вимог п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню ОСОБА_1 , як зайво сплачена.

Керуючись ст.10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення 119559,72 грн. додаткових витрат на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Залізничному районі м.Львова (, що розташоване за адресою: м.Львів, вул.Виговського, 34) повернути ОСОБА_1 1195,60 грн. зайво сплаченого згідно квитанції № 139 від 25.11.2019 року судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вказані процесуальні строки, згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, продовжено на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

відповідач ОСОБА_4 РНКОПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складений 13 липня 2020 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний