Ухвала

14 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 751/1717/20

провадження № 61-11838ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лопатки Володимира Миколайовича на постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про визнання інформації недостовірною,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недостовірною інформацію, викладену в поданні Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради (далі - КП «Чернігівводоканал») начальнику Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради від 27 грудня 2019 року за № 04-014/4279 щодо припинення надання йому послуг з централізованого водовідведення у квартирі АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) у зв`язку з наявністю заборгованості з абонплати, а також припинення надання йому житлової субсидії.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що на підставі договору оренди він проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем послуг КП «Чернігівводоканал». Він є інвалідом ІІ групи, у зв`язку з чим йому призначена державна соціальна допомога. Тому він має право на отримання житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, яку отримує з 2015 року. 21 січня 2020 року він отримав повідомлення від Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради про припинення надання йому житлової субсидії з січня 2020 року на підставі подання КП «Чернігівводоканал» від 27 грудня 2019 року № 04-014/4279. Він не погоджується з викладеною у вказаному поданні інформацією, оскільки з часу укладення договору оренди квартири він оплачував комунальні послуги, а заборгованість, про яку вказано у поданні, виникла у власника квартири. Він звертався до Комунального підприємства «Деснянське» і КП «Чернігівводоканал» із заявами про виклик представників цих підприємств для встановлення факту надання йому послуг з водовідведення, однак відповіді не отримав. Відключення орендованої ним квартири проведено з порушенням вимог чинного законодавства, а інформація про наявність в нього заборгованості з абонплати за водовідведення та про припинення надання йому вказаних послуг є неправдивою.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 травня 2020 року позов задоволено. Визнано недостовірною інформацію, яка була викладена КП «Чернгівводоканал» у поданні від 27 грудня 2019 року за № 04-014/4279 щодо припинення ОСОБА_1 надання послуг з централізованого водовідведення в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1) у зв`язку з наявністю заборгованості за вказаною послугою. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 07 липня 2020 року апеляційну скаргу КП «Чернігівводоканал» задоволено. Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 травня 2020 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

07 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лопатка В. М. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 травня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є визнання інформації недостовірною.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Доводи заявника про те, що апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц, а саме: «Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені)» та у постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 522/18103/14-ц, а семе: «Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків», не заслуговують на увагу, оскільки оскаржувана постанова апеляційного суду не суперечить наведеним висновкам судів касаційної інстанції. Так, в цій справі апеляційним судом було встановлено, що кінцевою метою спростування оспорюваної інформації для ОСОБА_1 є відновлення надання йому житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Право позивача на отримання цієї субсидії не можна віднести до його особистих немайнових прав, які охороняються статтею 277 Цивільного кодексу України, оскільки це право за своєю юридичною природою має економічний характер. Для захисту цього права ОСОБА_1 необхідно пред`явити відповідний позов до юридичної особи, до компетенції якої входить надання житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Зазначене узгоджується з висновкам Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 червня 2020 року у справі 333/6816/17, а саме: «Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи)».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення у постанові Чернігівського апеляційного суду від 07 липня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лопатки Володимира Миколайовича на постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про визнання інформації недостовірною.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов