РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Верніка В.М.;

із участю: - секретаря Яковець К.В.,

- позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із участю третьої особи - Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.11.2019 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що із відповідачем ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі, однак одруження виявилося невдалим та рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.06.2012 року їх шлюб був розірваний. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після одруження вони проживали у відповідача у м.Жмеринка. Коли дитині виповнилося чотири місяці, внаслідок частих конфліктів з відповідачем вона із донькою вимушена була поїхати проживати до своїх батьків в с.Корделівка Калинівського району Вінницької області. Дочка перебуває на її утриманні. Вона сама займається її вихованням і створює усі необхідні умови для її фізичного та розумового розвитку. Увесь час, тобто фактично уже сім років поспіль, батько зовсім не цікавиться дочкою, не телефонує, не приїздить, не виявляє бажання навіть бачити дидину. На неодноразові звернення позивача, що дитина хоче відчувати, що у неї є батько, відповідачу байдуже. На її переконання ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_3 , а тому вважає, що ці обставини є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просила позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.1-2).

Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 11.01.2020 року було відкрито провадження та призначено підготовчий розгляд даної справи.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 07.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що з відповідачем вони розірвали шлюб. Перший рік після розлучення відповідач приїздив до їх малолітньої дочки, потім перестав приїжджати, спілкуватися, цікавитись її життям. Два роки тому вона придбала квартиру, але зареєструватися у ній з донькою не могли, тому що потрібен був дозвіл відповідача, який їй відмовив. На разі відповідач постійно проживає в Республіці Польща, має іншу сім`ю, ніякого зв`язку з дитиною не підтримує, не знає до якого класу ходить дитина. Вона працює за кордоном і бажає, щоб її дочка була з нею, тобто мати змогу вільно з дитиною пересуватися. Заборгованості у відповідача по аліментам немає, хоча у телефонному режимі відповідач відмовив їй сплачувати аліменти в більшому розмірі. Сплачує аліменти він через виконавчу службу. Окрім аліментів відповідач ніякої іншої допомоги дитині не надає. Зазначила, що питання щодо визначення місця проживання дитини було визначено органом опіки та піклування. Просила задоволити позов.

Відповідачу ОСОБА_2 у відповідності до вимог ч.7,8 ст.128 ЦПК України була належно вручена копія ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів, а також судовий виклик, за наслідком чого відзиву на позовну заяву чи інших клопотань відповідачем суду не представлено.

Представник третьої особи - Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області Коваль І.М. за її належним викликом в судове засідання також не з`явилася, причин своєї неявки не повідомила та клопотань про відкладення судового розгляду з поважних причин не подала, що втім не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_1 (а.с.4) позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20.06.2012 року вбачається, що шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 12.07.2009 року у виконкомі Корделівської сільської ради Калинівського району, актовий запис №7, - розірвано (а.с.6).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 сторони у справі є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Відповідно до копії рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21.12.2010 року присуджено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8).

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 06.05.2019 року, складеного виконкомом Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області вбачається, що ОСОБА_1 проживає разом із донькою ОСОБА_3 , 2010 року народження, та батьками у житловому будинку, який належить її матері. Для дитини створено умови для проживання та навчання. Дитина забезпечена усім необхідним. ОСОБА_1 тимчасового не працює, дитина навчається у третьому класі Корделівській школі І-ІІІ ст. Батько дитини на території сільської ради не проживає (а.с.10).

За змістом характеристики ОСОБА_3 , учениці 3-А класу Корделівської СЗШ І-ІІІ ст. Калинівського району Вінницької області від 11.10.2018 року вбачається, що навчанням та шкільним життям дитини постійно цікавиться матір ОСОБА_1 . Вона регулярно відвідує батьківські збори, приходить на індивідуальні консультації до вчителя. Батько ОСОБА_2 за період навчання дитини у школі жодного разу не поцікавився її успіхами, не відвідував батьківських зборів, не спілкувався з учителем в телефонному режимі (а.с.11).

Відповідно до довідок виконкому Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 06.05.2019 року позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За час проживання на території сільської ради ОСОБА_1 зарекомендувала себе з позитивної сторони. Виховує малолітню доньку ОСОБА_3 , приділяє належну увагу її вихованню та навчанню (а.с.12,13).

З рапорту ст.інспектора з ювенальної превенції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області Паламарчук Л.В. від 09.11.2018 року вбачається, що сусіди ОСОБА_1 , а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що бачили перший рік після розлучення колишнього чоловіка своєї сусідки, який приїздив до доньки кілька разів, однак в теперішній час та вже близько семи років до доньки не приїздить, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться її життям (а.с.16).

Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, що визначені ст.166 СК України.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Під час судового розгляду даної справи судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_2 злісно та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , тобто він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу продовжує не виконувати своїх батьківських обов`язків, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, надто з огляду на ствердження позивача стосовно відсутності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів. Натомість недосягнення сторонами добровільної згоди щодо збільшення розміру аліментів на утримання дитини повинно вирішуватись у судовому порядку за іншим предметом спору.

При цьому судом достатньо враховується правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №465/3694/14-ц, згідно якої навіть існування заборгованості зі сплати аліментів та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини повною мірою не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків.

Матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували звернення позивача до органів поліції чи органу опіки та піклування для вжиття заходів реагування до відповідача з приводу нехтування ним батьківськими обов`язками стосовно дитини або його протиправної поведінки щодо неї.

У справі "Мамчур проти України" (Рішення від 16.07.2015 року) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.4-6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Виходячи з аналізу викладеної правової норми, такий документ має лише рекомендаційний характер.

За клопотанням позивача, суду було надано висновок Калинівської райдержадміністрації Вінницької області від 11.06.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.88).

Вказаний висновок не є достатньо мотивованим та не містить переконливих доводів щодо висловленої органом опіки та піклування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та стосовно того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання дитини в подальшому і якнайкраще відповідатиме її інтересам. Усі обставини, викладені у висновку, встановлені лише зі слів позивача у справі, без посилань на жодні інші докази. Крім того, судом встановлено, що висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ухвалювався у відсутності батька дитини - відповідача ОСОБА_2 . Органом опіки та піклування щодо ОСОБА_2 не приймалося рішення про застосування заходів попередження та впливу щодо виконання ним батьківських обов`язків, а одразу прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав. Відтак, суд визнає неаргументованим даний висновок органу опіки та піклування, а тому не приймає до уваги його рекомендацій.

З урахуванням наведеного та враховуючи те, що позивачкою не було надано безспірних доказів, які свідчать про необхідність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, приймаючи також до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає залишенню без задоволення.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, а рештою учасниками справи не повідомлено про понесені судові витрати, підстав щодо їх розподілу судом не встановлено.

Керуючись ст.4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.150, 155, 164, 165, 166 СК України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо позбавлення останнього батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків, встановленх Цивільним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а також включно під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Повне судове рішення складено 17.07.2020 року.

Суддя Вернік В.М.