ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/176/19

провадження № 22-ц/4809/765/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2020 року у складі головуючого судді Павелко І. Л.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

09.01.2019 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість у розмірі 10494,51 грн за кредитним договором б/н від 22.07.2013 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.07.2013 ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 10000,00 гри, з відсотковою ставкою 27,60 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.01.1900 року.

12.10.2014 ОСОБА_3 померла.

Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

04.05.2018 банк напраив до Кропивницької міської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців позичальника.

07.09.2018 позивачем отримано відповідь Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2, в якій зазначалось, що претензія кредитора перенаправлена поштою до приватного нотаріуса за місцем заведення спадкової справи.

25.05.2018 позивачем направлено лист-претензіюспадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , але ніяких дій останніми не вчинено.

Станом на дату смерті позичальника заборгованість перед банком за кредитним договором № б/н від 22.07.2013 становила 10494,51 грн, яка складається із: - 8971,72 грн заборгованості за кредитом; - 1522,79 грн заборгованості за відсотками.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2020 року провадження у справі за позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в частині вимог до ОСОБА_2 закрито у зв`язку зі смертю останнього.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2020 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 22.07.2013 10494,51 грн, яка складається з наступного: 8971, 72 грн - заборгованості за кредитом; 1522, 79 грн - заборгованості за відсотками.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що померла ОСОБА_4 має заборгованість в сумі 10494,51 грн, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 , оскільки починаючи з 23.01.2018 по день направлення йому претензії - 23.10.2018 (а.с.45), позивачем велась переписка з Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 2 по встановленню кола спадкоємців. І лише після отримання від 25.05.2018 відповіді приватного нотаріуса Літвінової Л. В. була направлена претензія з дотриманням строків , передбачених ст. 1281 ЦК України (чинної і попередньої редакцій).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Не погоджується із висновками суду про те, що шестимісячний строк має обраховуватись не з дня коли кредитору стало відомо про відкриття спадщини, а з дня коли кредитор дізнався про коло спадкоємців.

Позивач дізнався про коло спадкоємців із ухвали про закриття провадження у справі №4040/4012/17 від 15 січня 2018 року, яка ним отримана 23.01.2018, де вказано, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є її сини: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Отже, 23.01.2018 позивач дізнався як про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , так і проколо її спадкоємців.

З вимогою про сплату боргу ОСОБА_3 банк звернувся до спадкоємця ОСОБА_1 в грудні 2018, тобто більш ніж через шість місяців, від дня коли він дізнався про відкриття спадщини після смерті боржника.

Вважає, що у нього відсутній обов`язок щодо сплати боргу ОСОБА_3 , оскільки в порушення приписів ч. 4 ст. 1281 ЦК України АТ КБ «Приватбанк» не пред`явив вимог до спадкоємців протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг № б/н від 22.07.2013 ОСОБА_3 виявила бажання отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанка», із тексту заяви не вбачається про обраний тариф, відсоткову ставку, розмір неустойки (а.с.7).

В анкеті-заяві ОСОБА_3 зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між сторонами договір.

До позовної заяви долучено витяги з Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010, які не містять підпису позичальника (а.с.8-31).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 22.07.2013 заборгованість ОСОБА_3 рахується в сумі 10494,51 грн і складається із: - 8971,72 грн заборгованості за кредитом; - 1522, 79 грн заборгованості за відсотками (а.с.5-6).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 січня 2018 року провадження по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості закрито, у зв`язку з її смертю. В ухвалі суду містяться дані про дату смерті ОСОБА_3 та коло її спадкоємців: син ОСОБА_5 та син ОСОБА_1 , які прийняли спадщину (а.с.35).

Вказана ухвала отримана ПАТ КБ «ПриватБанк» 23 січня 2018 року, що підтверджується відтиском печатки банка.

05.04.2018 позивачем на адресу Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2, в порядку ст. 1281 ЦК України, направлено претензію (а.с.41).

11.05.2018 за вих. №935/01-16 завідувач Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 Іванова І. Ю. направила претензію позивача за належністю - приватному нотаріусу Кропивницького міського нотаріального округу Літвіновій Л. В. (а.с.42).

Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Літвінова Л. В. листом від 14.05.2018 повідомила банк про отримання претензії та реєстрацію її у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 38, та долучення до спадкової справи №3/2015 (а.с.43).

23.10.2018 позивачем направлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 листи-претензії про повернення боргу в сумі 10494,51 грн (а.с.44-50).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Належним чином умови кредитного договору позичальник за кредитним договором ОСОБА_3 не виконував, допускала несвоєчасне зарахування коштів на картку, у зв`язку з чим виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 8971,72 грн (а.с.5), яка сторонами не оспорюється.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 22.07.2013 процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.07.2013, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору, однак цими Витягами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яких із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розуміла ОСОБА_3 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 мала перед банком непогашену заборгованість по кредитному договору від 22.07.2013 в сумі 8971,72 грн (по тілу кредиту).

Згідно норм статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Достовірно встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» дізналося про смерть позичальника ОСОБА_3 та коло спадкоємців, до якого входить відповідач, 23.01.2018 із отриманої копії ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.01.2018 (а.с.35).

Крім того, банк міг дізнатись про смерть ОСОБА_3 і протягом трьох років (строку позовної давності) з моменту останнього платежу від 01.08.2014, вчиненого самою позичальницею за даним кредитним договором.

Проте свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, зокрема ОСОБА_1 банк пред`явив лише 23.10.2018 (а.с.45) з пропуском визначеного ст. 1281 ЦК України строку.

Суд першої інстанції вказані норми закону та встановлені обставини справи не врахував, у зв`язку з чим безпідставно дійшов висновку про задоволення позовних вимог банка і стягнув з відповідача кредитну заборгованість спадкодавця, право вимоги на яку у банка припинилося.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права, без належної оцінки наданих позивачем доказів, дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи і дослідженим доказам, з порушенням вищезазначених норм матеріального права, безпідставно задовільнив позов.

Рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, що рахується за померлою ОСОБА_3 , за безпідставністю вимог до спадкоємця з підстав, передбачених ч. 4 ст. 1281 ЦК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2643 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2020 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 2643 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко