Провадження № 2/760/10/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Хліменкової А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з зазначеним позовом до відповідача, в якому просить:

- стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 159184,93 грн, з яких 150000 грн заборгованість по орендній платі та 9184,93 грн - 3% річних;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір найму (оренди) квартири, за адресою: АДРЕСА_1 . В цей же день позивач, який є власником квартири передав її у користування відповідачу, що підтверджується Актом приймання-передачі від 25.12.2014 року.

На підставі довіреності від 19.05.2011 року №1525, бланк ВРК №546993, від імені ОСОБА_1 , договір та акт приймання-передачі підписав громадянин України ОСОБА_3 .

Пунктом 3.1. договору встановлено, що орендна плата за користування квартирою складає 16000 грн в місяць. Згідно з п.3.2. договору, орендна плата сплачується відповідачем не пізніш першого числа місяця проживання, який підлягає оплаті. Крім того, договором передбачено часткове відшкодування оплати комунальних послуг у розмірі 500 (п`ятсот) гривень в місяць, також здійснюється відповідачем.

Строк дії договору закінчується 01.12.2015. Після 01 грудня 2015 року, у зв`язку із відсутністю заперечень позивача, відповідач продовжив проживати в квартирі до червня 2017 року.

В контексті ст.764 ЦК України строк дії договору поновлювався двічі, перший раз з 01.12.2015 по 01.12.2016 та вдруге з 01.12.2016 по 01.12.2017. Фактично наймач залишив квартиру 01 червня 2017 року.

Починаючи з серпня 2016 року, у наймача утворилася заборгованість з орендної плати за користування квартирою.

За серпень 2016 року відповідач сплатив позивачу частину орендної плати у розмірі 15 000 грн.

Починаючи з вересня 2016 року по травень 2017 року включно, відповідач взагалі не сплачував орендну плату за проживання в квартирі.

За станом на дату подання даної позовної заяви, розмір заборгованості відповідача з орендної плати складає 150 000 грн: за серпень 2016 року - 1500 грн, з вересня 2016 року по травень 2017 року по 16500 грн щомісячно.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Керуючись вищевикладеним, за станом на 15 травня 2019 року заборгованість відповідача складає 159184,93 грн.

Розрахунок 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в межах загального строку позовної давності становить 9184,93 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати.

02.09.2019 за допомогою поштового зв`язку до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву останній зазначив, що договір мав чітко визначену дію до 01.12.2015. В матеріалах справи відсутні докази проживання відповідача в квартирі до 01.06.2017. Письмових доказів на підтвердження укладення договору оренди в період після 01.12.2015 позивачем до матеріалів справи не надано ч.1 ст.764 ЦК України не може бути застосована до спірних правовідносин у зв`язку з наявністю п.4.4 договору оренди, яким визначено, що орендар має переважне право на укладання договору оренди нерухомого майна на новий строк.

Також зазначає, що з позивачем ніколи не зустрічався, при цьому повноваження довіреної особи позивача ОСОБА_3 станом на 19 травня 2014 року вичерпані. Повноважень діяти в інтересах ОСОБА_1 після 19.05.2014 ОСОБА_3 не мав як і підписувати будь-які документи щодо користування квартирою. Щодо вимог про стягнення 3% річних та судових витрат відповідач вважає, що в їх задоволенні необхідно відмовити у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю основної вимоги про стягнення заборгованості.

08.11.2019 від позивача за допомогою поштового зв`язку до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.На думку позивача, твердження відповідача про те, що договір оренди припинив свою дію саме 02.12.2015 не відповідають дійсності, оскільки строк його дії поновлювався двічі в силу ч.1 ст.764 ЦК України.

Щодо відсутності повноважень у громадянина України ОСОБА_3 на підписання та укладення договору оренди зазначив, що між позивачем та громадянином України ОСОБА_3 04 липня 2011 року укладений договір іпотеки, предметом якого є 1-кімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто квартира, яку орендував відповідач. За договором іпотеки позивач є іпотекодавцем, а громадянин України ОСОБА_3 - іпотекодержателем. Договор іпотеки діє по теперішній час.

Відповідно до п.5.7. договору іпотеки, із підписанням договору, іпотекодавець уповноважує іпотекодаржателя представляти інтереси іпотекодавця та діяти від його імені при поданні та отриманні документів в органах (підприємствах) бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Міністерстві юстиції України (в тому числі в його територіальних органах та підприємствах, що належать до його сфери управління), стосовно укладення договорів купівлі-продажу предмету іпотеки, в разі звернення на нього стягнення, а саме: отримувати витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно, інвентаризаційні справи (технічні паспорти), сплачувати необхідні платежі, розписуватися за іпотекодавця, подавати та отримувати заяви, довідки та інші документи, виконувати інші дії, необхідні для укладення вищевказаних договорів купівлі-продажу.

В даному випадку, договором іпотеки громадянину України ОСОБА_3 , як іпотекодержателю, надані вищевказані повноваження. Отже громадянин України ОСОБА_3 є представником ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки.

Повноваження ОСОБА_3 діяли на час укладення та підписання договору оренди із відповідачем.

В момент укладення та підписання договору оренди квартири з відповідачем, ОСОБА_3 , як представник власника квартири ОСОБА_1 діяв з перевищенням повноважень.

Позивач виконав всі дії, які свідчать про прийняття договору оренди квартири від 25.12.2014 до виконання, а саме: передав відповідачу у користування квартиру; не перешкоджав відповідачу проживати в квартирі, отримував від відповідача орендну плату.

Наступне схвалення договору оренди позивачем створило права і обов`язки для відповідача з моменту укладення даного договору.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 20.01.2020 до канцелярії суду від представника ОСОБА_4 , який діє в інтересах позивача надійшла заява, відповідно до якої останній просив розглядати справу без участі позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.12.2014 між ОСОБА_3 (який діяв на підставі довіреності від 19.05.2011 № 1525 та є іпотекодержателем орендованої квартири) та ОСОБА_2 було укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, а саме квартириза адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 25.12.2014. (а.с.7-9). Крім того, ОСОБА_3 є іпотекодежателем квартири позивача за договором іпотеки від 04.07.2011, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п.4.1 договору, строк дії договору встановлений з 01.12.2014 до 01.12.2015.

Пунктами 3.1, 3.2 договору найму (оренди) визначено, що розрахунок по орендній платі здійснюється не пізніше першого числа кожного місяця проживання, підлягаючого до сплати. Щомісячна орендна плата сплачується в грошовій формі та складає 16000 грн. У додаткових умовах договору п.6.8 сторони домовились, що загальна вартість комунальних послуг складає 500 грн в місяць. Тобто, щомісячна оплата відповідача за договором найму (оренди) становила 16500 грн.

Сам відповідач визнавав договір укладеним, оскільки сплачував орендну плату після строку закінчення договору (01.12.2015). Позивач в свою чергу не висуває вимоги про орендну плату починаючи з 01.12.2015 до липня 2016 року включно. Сплата коштів за оренду квартири у вказаний період не заперечується відповідачем, чим за умови п.4.6. договору оренди, останній визнав та фактично підтвердив продовження строку дії договору. Тобто відповідач продовжував користуватися майном після закінчення строку договору найму, до липня 2016 року включно в повному обсязі за умовами договору сплачував кошти за користування квартирою, заперечень з боку відповідача не надходило, таким чином договір вважається поновленим на 1 рік, що відповідає строку раніше встановленому договором.

Відповідно до п.4.1.1. моментом фактичного користування об`єкта нерухомості є підписання сторонами акту приймання-передачі житлового приміщення, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.9). Пункт 4.1.2. передбачає, що момент закінчення фактичного користування об`єктом нерухомості є підписання акту здачі житлового приміщення, останній, як доказ суду не надавався.

За розрахунком заборгованості, який доданий до позовної заяви відповідачем вбачається, що в серпні 2016 року заборгованість з недоплати за користування житловим приміщенням склала 1500 грн, починаючи з вересня 2016 року по травень 2017 включно склала 16500 грн в місяць, тобто загальна сума несплачених коштів за користування квартирою складає 150000 грн, даний розрахунок не спростований відповідачем.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до статті 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Всупереч умовам укладеного договору та вимогам чинного законодавства, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, не сплачує орендну плату за користування нежилим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

За змістом ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами.

Право власності на квартиру ОСОБА_1 підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.05.2011 (а.с.10-12).

Матеріали справи містять копію довіреності від 19.05.2011 видану ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , відповідно до якої надав право управляти та розпоряджатися належною йому квартирою, укладати всі не заборонені законом правочини зокрема здавати в оренду. Строк дії довіреності встановлений у 3 роки. Тобто договір найму (оренди) нерухомого майна від 25.12.2014 укладений поза строком дії довіреності.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні допитом в якості свідка позивача, ОСОБА_5 , яка працює консьєржем в будинку де знаходиться квартира та ОСОБА_6 , які під час допиту підтвердили, що відповідач користувався квартирою з грудня 2014 року по травень 2017 включно. Позивач під час допиту вказав про відсутність сплати за оренду квартири починаючи з вересня 2016 року по травень 2017 року включно (за серпень 2016 року плата внесена частково у розмірі 15000 грн).

Суд погоджується з наданим суду позивачем розрахунком заборгованості, та вважає можливим взяти до уваги при вирішенні даної справи по суті.

Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Так, надані позивачем докази відповідають вимогам ст.ст.76 - 79 ЦПК України щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, і які дають суду підстави для висновків, викладених вище, щодо обов`язку відповідача оплачувати надані позивачем послуги.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з того, що відповідач частково сплатив за користування квартирою у серпні 2016 року в розмірі 15000 грн з вересня 2016 року по травень 2017 року включно не сплачував взагалі, що призвело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Крім того, відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

З цього випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами з приводу оренди квартири є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати оренди за користування квартирою, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч.1 ст.509 ЦК України, вимагати сплати грошей за надані послуги.

За приписами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

З приведеного позивачем розрахунку, наданого до суду та перевіреного судом, вбачається, що станом на 15.05.2019 3 % річних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання становить 10690,20 грн., але позивачем заявлено розрахунок в 9184,93 грн, вказана сума не перевищує вірного розрахунку, тому може бути прийнята судом, з урахуванням неможливості виходу за межі позовних вимог.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
150001.08.2016 - 15.05.201910183 %125.46
1650001.09.2016 - 15.05.20199873 %1338.08
1650001.10.2016 - 15.05.20199573 %1297.51
1650001.11.2016 - 15.05.20199263 %1255.58
1650001.12.2016 - 15.05.20198963 %1215.01
1650001.01.2017 - 15.05.20198653 %1173.08
1650001.02.2017 - 15.05.20198343 %1131.04
1650001.03.2017 - 15.05.20198063 %1093.07
1650001.04.2017 - 15.05.20197753 %1051.03
1650001.05.2017 - 15.05.20197453 %1010.34

Вказаний вище розмір заборгованості та наданий позивачем розрахунок узгоджується з вимогами чинного законодавства та матеріалами справи.

Доказів на спростування вказаної вище заборгованості відповідачем до суду не надано.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем. Доказів на спростування вказаної вище заборгованості відповідачем до суду не надано.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторона позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову.

Згідно ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном.

Таким чином, саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла (ст.826 ЦК України).

Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами п.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 ЦК України).

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (частина перша статті 785 ЦК України).

Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

З огляду на викладене вище, проаналізувавши матеріали справи на відповідність їх нормам матеріального права, суд вважає, що позивачем доведено вимоги, на які він посилається в обґрунтування позову.

При цьому, факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати орендних платежів підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по орендній платі за користування житловим приміщеннями у розмірі 150000 грн та 3 відсотків річних в сумі яку просить позивач (9184,93 грн), оскільки суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.

Тому, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1594,85 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.11, 317, 526, 625, 627, 628, 629, 639, 651, 759, 762, 763 ЦК України, ст.ст.3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) заборгованість у розмірі 150000 грн та 3% річних у розмірі 9184,93 грн, а всього 159184,93 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 1594,85 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко