Справа № 643/3815/19
Провадження № 2/643/556/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2020 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Терещенко В.В., позивачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 10.06.2017 року, зареєстрований в Управлінні ЗАЦС адміністрації Центрального округу міста Курська Російської Федерації, запис акту про укладення шлюбу № 426.

Підставою для розірвання шлюбу зазначає відсутність спільних інтересів, різність поглядів на життя, втрату почуття любові та поваги один до одного, відсутність спільного господарства. Зазначає, що шлюбні відносини сторони не підтримують з 2018 року, у сторін є неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.05.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Крім того, вказаною ухвалою постановлено звернутись до компетентного суду Російської Федерації із судовим дорученням про проведення процесуальних дій.

Доручення Московського районного суду м. Харкова про вручення відповідачу документів, судових викликів та проведення окремих процесуальних дій направлено Головним територіальним управління юстиції в Харківській області на адресу Головного управління Міністерства юстиції Російської Федерації по Москві 13.06.2019 року, вих. № 14127/03-16/51-19/І.

20.01.2020 року Московський районний суд м. Харкова звернувся до Головного територіального управління юстиції в Харківській області із запитом про хід виконання вказаного вище судового доручення.

Згідно листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), який надійшов на адресу суду 12.05.2020 року, вказане вище доручення суду було направлено для виконання до Ленінського районного суду м. Курська. На даний час відповідь про виконання доручення або про причини, що перешкоджають його виконанню, до Головного управління Міністерства юстиції Російської Федерації по Москві не надходила.

До вказаного вище листа додано копію відповіді Головного управління Міністерства юстиції Російської Федерації по Москві від 08.04.2020 року № 77105-19535, згідно якої судове доручення надійшло до Головного управління 05.08.2019 року та направлено до Ленінського районного суду м. Курська, однак до цього часу відомості про результати та документи за результатами виконання до Головного управління не надходили.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для подальшого відкладення розгляду справи, суд керується таким.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумні строки розгляду справи судом також є однією з конституційних засад судочинства (п. 7) ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Крім того, право позивачки на розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і нормами ЦПК України (п. 10) ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України своєчасність розгляду і вирішення цивільних справ є завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В п. 30 остаточного рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чернецький проти України» від 08.03.2017 року зазначено, що неспроможність національних органів влади здійснити процедуру розірвання шлюбу упродовж розумного строку порушувала за конкретних обставин питання за статтею 12 Конвенції (див. рішення у справі «В.К. проти Хорватії» (V.K. v. Croatia), заява № 38380/08, пункт 106, від 27 листопада 2012 року).

Європейський суд з прав людини в п. 70 остаточного рішення у справі «Рисовський проти України» від 20.01.2012 року підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Із відповідним судовим дорученням суд звернувся до компетентних органів Російської Федерації більше року тому. Станом на 02.07.2020 року судове доручення не виконано, відповідь про виконання доручення або про причини, що перешкоджають його виконанню, до суду не надходила.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше відкладення розгляду справи з підстав неотримання відповіді на судове доручення, порушуватиме право позивачки на розгляд її справи протягом розумного строку, а також може призвести до порушення її прав, в тому числі гарантованих ст. 12 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, суд враховує, що відповідач викликаний в судові засідання, призначені на 26.03.2020 року, 02.07.2020 року, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, та в разі незгоди із даним рішенням не буде позбавлений права звернутись із заявою про його перегляд.

За таких обставин, з метою забезпечення права позивачки на розгляд справи протягом розумного строку, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні 02.07.2020 року.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні 02.07.2020 року позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 02.04.2019 року, 16.04.2019 року, 06.05.2019 року,18.11.2019 року, 20.01.2020 року, 26.03.2020 року, 07.05.2020 року, 02.07.2020 року, не з`явився, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність, суду не надав.

Оскільки позивачка не заперечувала проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

10.06.2017 між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянскою України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином Росії, в Управлінні ЗАЦС адміністрації Центрального округу міста Курська Російської Федерації укладений шлюб, запис акту про укладення шлюбу № 426, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

У сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією повторного Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .

Згідно ст. 410 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 58 Закону України Про міжнародне приватне право шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні.

Згідно ст. 16 Закону України Про міжнародне приватне право особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв`язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю. Особистим законом особи без громадянства вважається право держави, у якій ця особа має місце проживання, а за його відсутності - місце перебування.

Відповідно до ст. 63 Закону України Про міжнародне приватне право припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно ст. 60 Закону України Про міжнародне приватне право, яка має назву Правові наслідки шлюбу, подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Пунктом п. 2 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року передбачено, що якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 2 ст. 29 вказаної вище Конвенції, по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи та досліджених судом документів, позивачка є громадянкою України та проживає в Україні, відповідач є громадянином Російської Федерації.

За таких обставин до припинення шлюбу має застосовуватись право України.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК) також передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 110 СК, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 112 СК, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з пояснень позивачки та матеріалів справи, сімейне життя позивачки та відповідача не склалось, шлюбно-сімейні відносини сторін припинено, розірвання шлюбу відповідає інтересам позивачки.

За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу порушуватиме засади добровільності шлюбу та суперечитиме інтересам позивачки, в зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню.

Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до заяви позивачки, суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище « ОСОБА_5 ».

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , громадянкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженою м. Південне Харківського району Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , громадянином Російської ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем м. Харкова, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , укладений 10.06.2017 року в Управлінні ЗАЦС адміністрації Центрального округу міста Курська Російської Федерації, актовий запис № 426 розірвати.

Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_5 ».

Копію рішення направити до Московського відділу реєстрації актів цивільного стану м. Харкова для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про реєстрацію шлюбу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.А. Крівцов