ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року м. Чернівці

справа № 727/5349/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача Чернівецької міської ради Ігнат

учасники справи

позивач ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Чернівецька міська рада

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , Чернівецької міської ради на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 березня 2020 року, головуючий у першій інстанції Іщенко І.В.

встановила:

ОСОБА_4 у травні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Чернівецької міської ради про визнання рішення сесії Чернівецької міської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки недійсним та скасування свідоцтва про права власності на земельну ділянку.

Справа №727/5349/18 Головуючий у 1 інстанції Іщенко І.В.

Провадження №22-ц/822/634, 670/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Зазначала, що п.15 рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 передано ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0447 га (кадастровий номер :08:001:0088) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01).

Здійснено реєстрацію права спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0447 га, кадастровий номер :08:001:0088, розташовану по АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 січня 2014 року постановлено рішення 29 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання від 26 червня 2008 року №615 в частині передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельної ділянки цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0447 га, що розташована по АДРЕСА_1 , скасувати, визнати державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ №348744, виданий ОСОБА_2 управлінням земельних ресурсів у м.Чернівці 3 вересня 2008 року, недійсним.

Також рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2017 року зобов`язано ОСОБА_4 здійснити перебудову вхідного тамбуру літ. І-1 в будинку АДРЕСА_2 , зробивши його прямокутної конфігурації з лінійними розмірами 2,15 кв.м. вздовж стіни житлового будинку 0,88 кв. м. від стіни житлового будинку та площею 1,90 кв. м.

Посилалася на те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 надано у спільну сумісну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 без виготовлення нового проекту землевідведення та погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_4 , яка знаходиться під буднком АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 , порушення права власності ОСОБА_4 .

Просила визнати пункти 15, 15.1, 15.2, 15.3 рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 про передачу у приватну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 земельної ділянки кадастровий номер :08:001:0088 недійсними та скасувати.

Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , індексний № 31976871 від 31 грудня 2014 року на земельну ділянку за кадастровим № :08:001:0088, право сумісної спільної власності за яким оформлено ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ,та його держану реєстрацію.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 березня 2020 року позов ОСОБА_4 задоволено, постановлено визнати пункти 15,15.1,15.2,15.3 рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01.12.2014 року № 1418, про передачу у приватну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 земельної ділянки кадастровий номер :08:001:0088 недійсними та скасувати.

Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , індексний № 31976871 від 31 грудня 2014 року на земельну ділянку за кадастровим № :08:001:0088, право сумісної спільної власності, за яким оформлено ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , та його держану реєстрацію.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Чернівецька міська рада в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 2 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Чернівецької міської ради про визнання рішення сесії Чернівецької міської ради недійсним, скасування свідоцтва про права власності на земельну ділянку відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Зазначає, що підстав для відмови ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 не було.

Житловий будинок АДРЕСА_2 відноситься до об`єктів самочинного будівництва.

ОСОБА_4 набуто право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 площею 86,6 кв.м 15 грудня 2014 року, тобто право власності ОСОБА_4 на нерухоме майно виникло після прийняття рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418, право власності ОСОБА_4 не порушено.

На час прийняття рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 Земельна ділянка по АДРЕСА_1 була сформована, зареєстрована в Держаному земельному кадастрі, тому відведення земельної ділянки не потребувало розробки проекту землеустрою.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 березня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_4 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в порядку формування земельної ділянки була розроблена технічна документація із землеустрою, визначена площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , її межі та поворотні точки, присвоєний кадастровий номер :08:001:0088, здійснена державна реєстрація даної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі 3 вересня 2008 року.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 була сформована та набула статусу об`єкта цивільних прав до прийняття рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 про передачу у власність земельної ділянки, запис в Державному земельному кадастрі про реєстрацію не скасований, тому Чернівецькою міською радою правомірно передано її у власність без виготовлення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки.

ОСОБА_4 здійснено самочинну реконструкцію тамбуру будинку АДРЕСА_2 .

Державним реєстратором Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Товарницькою А.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 17993865 від 15 грудня 2014 року державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок літ.Б по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01) на підставі технічного паспорту, який не відповідає чинному законодавству, без штампу про самочинне будівництво.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, при цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, підписання акту погодження меж самостійного значення не має, таке є правом суміжного землекористувача, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Земельний спір щодо суміжного землекористування між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був предметом розгляду комісії з вивчення питання щодо землекористування на АДРЕСА_1 21 жовтня 2014 року.

Посилається на пропуск ОСОБА_4 строку позовної давності. ОСОБА_4 , стверджуючи, що про порушення свого майнового права дізналася лише у березні 2016 року, не виконала обов`язку з доведення цього факту.

Справу було розглянуто за відсутністю ОСОБА_2 , не повідомленої про дату, час та місце розгляду справи.

Відзиву на апеляційні скарги Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 не надходило.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 , суд першої інстанції керувався положеннями ст. 55 Закону України «Про землеустрій», ст. 12, ч. ст.125, ч. 1 ст. 155, ст.184 Земельного кодексу України, п.3.12 Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», ст.328, ст. 391 ЦК України та дійшов висновку про те, що підлягає захисту право власності ОСОБА_4 у обраний спосіб шляхом визнання пунктів 15, 15.1, 15.2, 15.3 рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 про передачу у приватну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 земельної ділянки кадастровий номер :08:001:0088 недійсними та скасування, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , індексний № 31976871.

На обґрунтування таких висновків суд зазначив, що ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 надано у спільну сумісну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 без виготовлення нового проекту землевідведення та погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_4 , порушення права власності ОСОБА_4 на буднок АДРЕСА_2 .

Водночас суд першої інстанції пославшись на правила ч.1 ст.256, ч.1 ст.257, ч.1, 5 ст.261 зазначив, що ОСОБА_4 не пропущений строк на звернення до суду з позовом, оскільки про існування рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 про передачу у приватну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 земельної ділянки дізналась у березні 2016 року.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 січня 2014 року рішення 29 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання від 26 червня 2008 року №615 в частині передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельної ділянки цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0447 га, що розташована по АДРЕСА_1 скасовано, визнано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ №348744, виданий ОСОБА_2 управлінням земельних ресурсів у м.Чернівці 3 вересня 2008 року, недійсним.

ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повторно звернулись до Чернівецької міської ради з заявою про передачу земельної ділянки у спільну сумісну власність.

Пунктом 15 рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 передано ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0447 га (кадастровий номер :08:001:0088) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01).

Здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0447 га, кадастровий номер :08:001:0088, розташовану по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За змістом ч.1 та 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

На підставі ч.2 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За змістом частини четвертої статті 82 ЦПК України встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 3 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 Чернівецької міської ради про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним, державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13 травня 1954 року №141 закріплено земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0632 га.

Фактично земельна ділянка по АДРЕСА_1 збільшилась до площі 0,0753 га за рахунок земель міста.

У той же час рішенням 29 сесії 5 скликання Чернівецької міської ради від 26 червня 2008 року №615 передано у сумісну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,0447 га.

Пунктом 2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2006 року №473/12 затверджено акт державної приймальної комісії та згідно з висновками Чернівецького міського комунального та Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації про часткове співвідношення між співвласниками видано свідоцтво про право власності ОСОБА_8 на 26/100 будинковолодіння

АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_8 , присвоєно поштову адресу АДРЕСА_2 .

Таким чином, мав місце виділ у натурі частки ОСОБА_8 із будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 вчинено договір купівлі-продажу житлового будинку літ.Б, що знаходяться по АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л. 25 червня 2007 року.

Однак, зміни до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13 травня 1954 року №141, яким закріплено земельну ділянку по АДРЕСА_1 , не вносилися.

У мотивувальній частині ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 3 квітня 2014 року відображено безпосереднє дослідження та встановлення судом наведених обставин.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України , а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, що підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6, 7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно частин першої та другої статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до частини п`ятої статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно частини шостої та сьомої статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Частинами дев`ятою та десятою статті 79-1 Земельного кодексу передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки.

Підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VI державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр"державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Пунктами 12, 15, 75 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, встановлено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються достовірними.

Згідно з п. "б" ч.1 ст.20 Закону України "Про землеустрій" землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі, зокрема, встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Згідно статті 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Види документації із землеустрою: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); "й") технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

З наведеного слідує, що законодавець відносить проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до різних за своєю суттю документів із землеустрою.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Відтак, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина шоста статті 79-1 ЗК України, яка встановлює, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.

Відповідно до статті 55 Закону №858-IV у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Встановлено, що була розроблена технічна документація із землеустрою, визначена площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , її межі та поворотні точки, присвоєний кадастровий номер :08:001:0088, здійснена державна реєстрація даної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі 3 вересня 2008 року.

Внаслідок скасування рішення 29 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання від 26 червня 2008 року №615 в частині передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельної ділянки цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0447 га, що розташована по АДРЕСА_1 скасовано, визнання державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ №348744, виданого ОСОБА_2 управлінням земельних ресурсів у м.Чернівці 3 вересня 2008 року, недійсним рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 січня 2014 року державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі скасована не була.

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 реалізовано рішення 29 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання від 26 червня 2008 року №615, тобто внесено відповідні відомостей до Державного реєстру речових прав на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0447 га (кадастровий номер :08:001:0088), для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01).

Отже, спірна земельна ділянка станом дату прийняття рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 про передачу ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0447 га (кадастровий номер :08:001:0088), для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) була сформована, визначено її площу, межі та присвоєно кадастровий номер :08:001:0088, внесено інформацію до Державного земельного кадастру та розміщено на Публічній карті України,

Наведені обставини не заперечуються позивачем ОСОБА_4 .

За таких обставин надання земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення не потребує складення нової документації із землеустрою.

З огляду на наведене висновки суду першої інстанції про порушення порядку надання земельної ділянки не відповідають обставинам справи.

Не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про недійсність 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 про передачу ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 внаслідок непогодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Згідно з частинами першою, четвертою, сьомою статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Порядок встановлення та відновлення меж земельних ділянок визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376.

Відповідно до абзаці 1 та 5 пункту 3.12. Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Цей акт складається згідно з додатком 2 до Інструкції і підписується власниками/користувачами суміжних земельних ділянок на підтвердження відсутності претензій щодо існуючих меж земельної ділянки.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування.

Стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною, самостійного значення не має, не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. і саме по собі непідписання суміжним землекористувачем акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення щодо затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність.

Зазначених правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 235/2749/16-ц (провадження № 61-23345св18).

Саме лише непідписання акта погодження меж земельної ділянки не свідчить про незаконність пунктів 15, 15.1, 15.2, 15.3 рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 про передачу у приватну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 земельної ділянки кадастровий номер :08:001:0088 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , індексний № 31976871.

Встановивши непогодження меж земельної ділянки суміжним землекористувачем, суд першої інстанції не вставив, чи призвело прийняття цього рішення до порушення прав суміжного землекористувача ОСОБА_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою встановлено здійснення ОСОБА_4 самочинної перебудови тамбура будинку АДРЕСА_2 із збільшенням площі та самовільного захоплення частини земельної ділянки, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 .

Водночас рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2017 року зобов`язано ОСОБА_4 здійснити перебудову вхідного тамбуру літ. І-1 в будинку АДРЕСА_2 , зробивши його прямокутної конфігурації з лінійними розмірами 2,15 кв.м вздовж стіни житлового будинку 0,88 кв.м від стіни житлового будинку та площею 1,90 кв.м.

Державним реєстратором Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Товарницькою А.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 17993865 від 15 грудня 2014 року державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок літ.Б по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01).

Отже, на момент прийняття оскаржуваного рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 ОСОБА_4 не було набуто право на спірну земельну ділянку.

З огляду на наведене рішенням 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 не порушено право ОСОБА_4 на частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Непогодження ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0447 га (кадастровий номер :08:001:0088), для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) із ОСОБА_4 не може безумовною підставою для скасування рішення 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 з огляду на відсутність порушення прав ОСОБА_4 .

З огляду на наведе суд першої інстанції дійшов висновку про порушення прав суміжного землекористувача ОСОБА_4 рішенням 57 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 01 грудня 2014 року № 1418 на порушення норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 березня 2020 року підлягає скасуванню із постановленням нового рішення з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на застосування наслідків спливу позовної давності.

На підставі ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У п.11 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїнивід18грудня 2009року №14«Про судоверішення уцивільній справі» судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до абз.1.2 п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду Українивід 29 травня 2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За обставин недоведеності порушення права ОСОБА_4 відсутні підстави для застосування позовної давності.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_2 на розгляд справи за її відсутності, не повідомленої про день, час та місце розгляду справи.

За змістом п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставі для скасування або зміни судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За матеріалів справи вбачається, що про розгляд справи 2 березня 2020 року був повідомлений представник відповідача ОСОБА_9 .

На підставі ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представнику учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Згідно частин 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до пп.2 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання апеляційної скарги слідувало сплатити 1057 грн. 20 коп.(1762грн.*0,4+50%)

Відповідно до квитанції Акціонерного товариства «Ощадбанк» №149 від 10 липня 2020 року, за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено 2115 грн. судового збору.

За подання апеляційної скарги Чернівецькою міською радою сплачено 12671 грн. 20 коп. судового збору, згідно платіжного доручення №898 від 19 червня 2020 року

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення, з ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь ОСОБА_10 та Чернівецької міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги, в сумі по 1057 грн. 20 коп.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 березня 2020 року скасувати.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Чернівецької міської ради про визнання рішення сесії Чернівецької міської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки недійсним, скасування свідоцтва про права власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1057 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Чернівецької міської ради судові витрати в сумі 1057 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 10 серпня 2020 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді І.М. Литвинюк

О.О. Одинак