Провадження № 2/752/669/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.02.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Полку патрульної служби Головного управління МВС України в м.Києві, Автогосподарства ГУ МВС України в м.Києві, ОСОБА_3 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

позивачі 19.06.2013 р. звернулись до суду з позовом до Головного управління МВС України у м. Києві, Полку патрульно-постової служби міліції Головного управління МВС України у м. Києві, Автогосподарства Головного управління МВС України у м. Києві, треті особи: ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.08.2017 року о 12-00 годині по вул. Заболотного в м. Києві, внаслідок порушення правил дорожнього руху інспектором патрульної служби першого взводу кавалерійської роти полку Патрульної служби при ГУ МВС України в м. Києві Мосінзовим І.Р., який керував автомобілем «Iveco Eurocargo» д.н.з. НОМЕР_1 під час виконання службових обов`язків, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Део Ланос» д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який отримав тілесні ушкодження та пошкоджено транспортний засіб, який фактично було фізично знищено, а пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_2 отримала ушкодження здоров`я

Вину водія ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді встановлено вироком Голосіївського суду м. Києва від 20.12.2012 року, яким останнього засуджено за ч. 1 ст.286 КК України.

Позивачі посилались на те, що в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні №17 з 27 по 30.08.2010 року з діагнозом: перелом 5-го ребра зправа, уламковий перелом середньої третини правої ключиці зі зміщенням уламків, було проведено хірургічне втручання по встановленню металевої пластини. Крім того, отримано рекомендації: нагляд травматолога, зняття швів, рука в пов`язці з наступним ртг контролем, видалення пластини через 6-8 місяців, посилене харчування збагачене білком, кальцієм, полівітамінами, санаторно-курортне реабілітаційне лікування, догляд і стороння допомога. З 01.08. по 25.09.2010 року ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування.

На відновлення свого стану здоров`я ОСОБА_1 поніс матеріальні затрати на оплату першої операції 5521 грн., на післяопераційний догляд за період з 11 вересня по 31 жовтня 2010 року - 15000, 00 грн., на послуги з перевезення 31000 грн., консультації лікаря 250 грн., а також у майбутньому має понести витрати на оплату хірургічного втручання з видалення пластини, вартість якого складає 10891 грн. та оплату післяопераційних заходів, які мають бути аналогічними витратам після першої операції у розмірі 64000 грн. Вартість необхідного йому реабілітаційноголікування у санаторії середнього класу становить 20400 грн. Крім того, для усунення пошкоджень, належного ОСОБА_1 на праві власності автомобіля «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вартість відновлювальних ремонтних робіт станом на 21.09.2010 року складала 65770, 92 грн., відновлювальні роботи автомобіля не проведено, отриманий кредит для придбання автомобіля не погашено.

Позивач ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок протиправних дій працівника МВС ОСОБА_3 йому завдана також моральна шкода, що полягає у моральних страждань, оскільки він втратив здоров`я, яке не відновлено, завдано шкоди здоров`ю його дружини ОСОБА_2 , мала місце загроза життю ще не народженої дитини, пошкоджено транспортний засіб - автомобіль «Деу Ланос», що стало причиною неможливості тривалий період часу здійснювати трудову діяльність та вести звичайний для нього спосіб життя з використанням належного йому на праві власності майна, а особа з вини якої було завдано шкоду не вчинила жодних дій з приводу надання йому будь-якої допомоги.

У зв`язку з ушкодженням здоров`я ОСОБА_2 , отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, остання перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській обласній клінічній лікарні з 27.08.2010 року по 30.08.2010 року з діагнозом: забій передньої черевної стінки, забій м`яких тканин обличчя. Крім того, за результатами отриманих травм ОСОБА_2 з 06.09. по 24.09.2010 року знаходилась у Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району у м. Боярка, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди перебувала у стані вагітності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце за протиправних дій працівника відповідача, ОСОБА_2 було завдано фізичного болю, душевних (психологічних) страждань, що пов`язані з переживаннями за життя та здоров`я чоловіка і майбутньої дитини. Крім того ОСОБА_2 втратила соціальні зв`язки, життєві цінності, було зруйновано звичайний для неї спосіб життя, втрачено сенс і цілі свого життя та втрачено інтерес до життя.

Оскільки відповідачі спільно є юридичними та фактичними володільцями транспортного засобу автомобіля «Iveco Eurocargo» д.н.з. НОМЕР_1 позивачі просили стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 218055,40 гривень, моральну шкоду в розмірі 20000 гривень та понесені судові витрати, а також стягнути солідарно на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000000 гривень.

18.11.2014 р. Голосівїським районним судом м.Києва у даній справі ухвалено рішення, відповідно до якого позов задоволено частково, стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м.Києві на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 16283,41 гривня, моральну шкоду в розмірі 20000 гривень, стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м.Києві.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до Полку патрульно-постової служби міліції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Автогосподарства Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 28.01.2015 р. рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.11.2014 р. в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві на користь ОСОБА_1 майнової шкоди змінено шляхом зменшення її розміру з 16283,41 гривні до 12296,38 гривень. Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.11.2014 р. вчастині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві скасовано, стягнуто на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, в решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.05.2015 р. рішення Апеляційного суд м.Києва від 28.01.2015 р. було скасовано на справа направлена на новий розгляд.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26.10.2015 р. рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.11.2014 р. скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016 р. рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.11.2014 р. та рішення Апеляційного суду м.Києва від 26.10.2015 р. скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд.

19.12.2016 р. представник позивача подала заяву про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Департаменту патрульної поліції України та Міністерства внутрішніх справ України, а також заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути солідарно на користь ОСОБА_1 з Головного Управління Національної поліції в м.Києві, Полку патрульної служби ГУ НП в м.Києві, Автогосподарства ГУ МВС України в м.Києві, Департаменту патрульної поліції України, МВС України матеріальну шкоду в розмірі 228712,28 гривень,моральну шкоду в розмірі 1209600 гривень, стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000000 гривень.

26.10.2017 р. Голосіївським районним судом м.Києва ухвалено заочне рішення, відповідно до якого стягнуто з Автогосподарства Головного управління МВС України в м.Києві на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 64067,38 гривень, в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 08.02.2018 р. заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 26.10.2017 р. скасовано. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

14.05.2018 р. представником позивача подана заява про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 та заміну первісних відповідачів: Головного управління МВС України в м.Києві, Департаменту патрульної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, ГУ НП України в м.Києві, на належного відповідача, ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в м.Києві.

Також представником позивача подана заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивачі просять стягнути з Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в м.Києві, Полку патрульної служби ГУ НП в м.Києві, Автогосодарства ГУ МВС України в м.Києві на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 153541,35 гривень, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2814588 гривень, і на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000000 гривень.

29.06.2018 р. представником позивача подана заява про заміну первісних відповідачів: Головного управління НП в м.Києві, Полку патрульної служби ГУ НП в м.Києві, належними відповідачами - Головним управлінням МВС України в м.Києві, Полком патрульної служби ГУ МВС України в м.Києві, а також залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог - Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в м.Києві та виключення із кола третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог - ПАТ «СК «Інгосстрах».

Позовні вимоги ОСОБА_1 про солідарне стягнення з Департаменту патрульної поліції України, МВС України матеріальної шкоди в розмірі 228712,28 гривень, стягнення з ГУ МВС України в м.Києві, Полку патрульної служби ГУ МВС України в м.Києві, Автогосподарства ГУ МВС України в м.Києві, Департаменту патрульної поліції України МВС України моральної шкоди в розмірі 1209600 гривень, про солідарне стягнення на користь ОСОБА_2 з ГУ МВС України в м.Києві, Полку патрульної служби ГУ МВС України в м.Києві, Автогосодпарства ГУ МВС України в м.Києві, Департаменту патрульної поліції України, МВС України моральної шкоди в розмірі 1000000 гривень представник позивачів просила залишити без розгляду.

04.10.2018 р. представником позивачів подана заява про зміну предмету позову, відповідно до якої остання просить стягнути на користь ОСОБА_1 солідрано з Головного управління МВС України в м.Києві, Полку патрульної служби ГУ МВС України в м.Києві, Автогосодпраства ГУ МВС України в м.Києві матеріальну шкоду в розмірі 155444,27 гривень, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2814588 гривень, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000000 гривень.

Відповідачем - Автогосподарством ГУ МВС України в м.Києві подано відзив на позовну заяву з врахуванням заяви про зміну предмету позову, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову в частині вимог до ГУ МВС України в м.Києві, посилаючись на те, що Автогосподарство не є належним відповідачем у даному спорі, оскільки ОСОБА_3 , який на час дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем «Iveco Eurocargo» д.н.з. НОМЕР_1 , що зареєстрований за Автогосподарством, однак переданий в оперативне управління до Полку патрульної служби міліції ГУ МВС України в м.Києві, не перебував, а отже не може нести відповідальність за вчинені ним дії. Крім того, представник відповідача посилається на неналежність та недопустимість доказів, наданих позивачем на підтвердження матеріальної та моральної шкоди.

Відповідачем - ГУ МВС України в м.Києві подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи на те, що ГУ МВС України в м.Києві не є належним відповідачем, оскільки ОСОБА_3 , з вини якого сталась дорожньо-транспортна пригода, проходив службу в Полку патрульної служби Головного управління МВС України в м.Києві, який є самостійною юридичною особою і відповідає за свої зобов`язання. Також представник відповідача зазначав на недоведеність позивачем розміру понесених витрат на лікування належними доказами, відсутність належних доказів на підтвердження надання послуг з догляду та перевезення, а також звернув увагу суду на те, що позивачем був укладений договір добровільного страхування з Страховою компанією «Інгосстрах», яка замовила Звіт з визначення вартості матеріального збитку, а отже позивач отримав страхове відшкодування. Представник відповідача вважає недоведеними вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди , в зв`язку з чим просив у їх задоволенні відмовити.

24.09.2019 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з викладених в позовній заяві, з врахуванням заяв про зміну розміру позовних вимог та заяви про зміну предмету позову підстав.

Представник ГУ НП в м. Києві та представник Автогосподарства ГУ МВС України в м.Києві в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки вони не є належними відповідачами у даному спорі.

Представник Полку патрульної служби ГУ Національної поліції в м. Києві, Мосінзов І.Р., представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись судом у спосіб,передбачений ст.128 ЦПК України.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.08.2010 інспектор патрульної служби першого взводу кавалерійської роти полку патрульної служби ГУ МВС України у м. Києві Мосінзов І.Р., керуючи технічно справним службовим автомобілем «Iveco Eurocargo», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив п. п. 10.1, 10.3, 10.4 ПДР та допустив зіткнення з автомобілем «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2012 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 286 КК України (том І а.с. 238-245).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК Украни вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зазначеним вироком також встановлено, що відповідно до висновків комплексної судово-медичної та автотехнічної експертизи № 116/2627-11 від 28.07.2011 ОСОБА_1 завдано закрито травму грудної клітини у вигляді перелому правої ключиці із зміщенням уламків, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Порушення водієм ОСОБА_3 п. п. 10.1, 10.3, 10.4 Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням зазначеної ДТП та завданням потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Відповідно до медичної карти ОСОБА_1 27.08.2010 р. його було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні № 17 з діагнозом: «перелом ключиці» та проведено операцію (том І а.с. 25-26, 36).

ОСОБА_1 перебував на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 17 з 27.08.2010 р. по 30.08.2010 р. в подальшому був виписаний та рекомендовано нагляд травматолога за місцем проживання.

З 31.08.2010 р. по 05.10.2010 р. ОСОБА_1 проходив курс лікування амбулаторно за місцем проживання (а.с. 54).

Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_2 № 94 від 21.09.2010, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 на замовлення ЗАТ «СК «Інгосстрах», ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу становить 49 837,90 грн., завданий ДТП збиток власнику - 45 850,87 грн., вартість відновлювального ремонту - 65 770,92 грн (том І а.с. 58-74).

Також судом встановлено, що 28.12.2006 між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на придбання автомобіля «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_2 .

28.12.2009 між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування автомобіля «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_2 , за умовами якого страховик 18.10.2010 р. сплатив на користь ПАТ КБ «Приват Банк», як вигодонабувача за даним договором 33 554,49 грн.

Крім того, судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди в автомобілі «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_2 перебувала ОСОБА_2 , яка 27.08.2010 р. була госпіталізована в хірургічне відділення Київської обласної клінічної лікарні з діагнозом: забій передньої черевної стінки, забій м`яких тканин обличчя, ссадна верхніх та нижніх кінцівок, вагітність 33-34, прогресує, та перебувала там на лікуванні до 30.08.2010 р..

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст.1188 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В силу положень ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Полку патрульно-постової служби міліції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві № 83 о/с від 05.06.2009 ОСОБА_3 призначено інспектором патрульної служби першого взводу кавалерійської роти (том І а.с. 171).

Наказом командира полку патрульно-постової служби ГУ МВС України в м. Києві № 64 від 26.05.2010 у зв`язку із службовою необхідністю закріплено інспектора патрульної служби кавалерійської роти молодшого сержанта міліції ОСОБА_3 за службовим автомобілем «Івеко», д.н.з. НОМЕР_1 (том І а.с. 172).

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за реєстраційним № НОМЕР_3 власником автомобіля «Iveco Eurocargo», д.н.з. НОМЕР_4 є Автогосподарство ГУ МВС України у м. Києві (том І а.с. 170).

Згідно з п. 7.2 Інструкції по експлуатації службового автотранспорту, затвердженої наказом ГУ МВС України у м. Києві № 103 від 09.03.2005 «Про впорядкування та належне використання службового автотранспорту», вбачається, що матеріальна відповідальність за шкоду від дорожньо-транспортної пригоди покладається на орган або підрозділ, водій якого її скоїв.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.4, 1.5 та 1.6 Положення про полк патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві, затвердженого наказом ГУ МВС України в м. Києві № 210 о/с від 07.06.2006, полк патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві є самостійним мобільним стройовим підрозділом, що входить до блоку міліції громадського порядку. Полк є юридичною особою і має печатку із зображенням малого Державного Герба України та своїм найменуванням також має реєстраційні рахунки в установах Державного казначейства України і в установах банків. Фінансування полку здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством України. Матеріально-технічне забезпечення полку озброєнням, спорядженням, службовим автотранспортом, спеціальними засобами та засобами зв`язку здійснюється відповідно до штатів та норм табельної належності, затверджених нормативно-правовими актами МВС України та ГУ МВС України в м. Києві.

З огляду на викладене, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Автогосподарство ГУ МВС України в м.Києві, ОСОБА_3 не є належними відповідачами у даному спорі, оскільки ОСОБА_3 , як особа, що визнана винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди перебувала на час її настання в трудових відносинах з Полком патрульної служби ГУ МВС України в м.Києві, і транспортний засіб, яким керував ОСОБА_3 , знаходився в управлінні Полку патрульної служби ГУ МВС України в м.Києві, а отже позовні вимоги до них не можуть бути задоволені.

Відповідно до заяви про зміну предмету позову від 18.04.2018 р. ОСОБА_1 просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 155444,27 гривень, що складається з витрат на проведення операції в розмірі 5521 гривня, витрат на оплату послуг по догляду в розмірі 15000 гривень, витрат на оплату послуг з перевезення в розмірі 31000 гривень, сплати за консультацію лікаря в розмірі 250 гривень, оплати експертного психологічного дослідження в розмірі 2822,44 гривні, а також збитків в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу в розмірі 98977,91 гривня.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.80 ЦПК України Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пред`являючи вимог про відшкодування витрат витрат на оплату послуг по догляду в розмірі 15000 гривень, витрат на оплату послуг з перевезення в розмірі 31000 гривень, позивач надає договори від 11.09.2010 р., укладені з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про надання таких послуг, а також акти виконаних робіт, однак не надає письмових доказів про здійснення оплати вартості таких послуг, а отже матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач фактично поніс витрати на отримання послуг з догляду та перевезення, з огляду на що вимоги позивача в цій частині не є доведеними і не підлягають задоволенню.

Не є доведеними також вимоги позивача про відшкодування вартості перенесеного оперативного втручання, консультації лікаря, оскільки відповідно до виписки з історії хвороби ОСОБА_1 він був прооперований в Київській міській клінічній лікарні № 17 після госпіталізації внаслідок отриманої травми в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Однак, розрахунок вартості такої операції наданий Приватною клінікою «Медиком», лікарі якої не здійснювали оперативного втручання і даний розрахунок є лише припущенням щодо можливої вартості понесених витрат, а отже не може бути взятий судом до уваги.

Не є обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення вартості медичної консультації, отриманої в ПП «Медіком», оскільки не доведена необхідність отримання такої консультації саме в приватній клініці «Медіком».

Заявляючи вимоги про відшкодування вартості проведеного психологічного дослідження позивач не обґрунтовує підстави стягнення такого відшкодування з відповідача - Полку патрульної служби ГУ МВС України в м.Києві, натомість вимоги про відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначений саме на підставі зазначеного висновку психологічного дослідження позивач ОСОБА_1 просить стягнути саме з водія, який визнаний винним у настані дорожньо-транспортно/ пригоди, ОСОБА_3 , а отже суд не вбачає правових підстав для задоволення таких вимог та стягнення понесених витрат з Полку патрульної служби ГУ МВС України в м.Києві до яких не заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на проведення відновлювального ремону пошкодженого транспортного засобу позивач визначає розмір таких витрат на підставі Звіту про оцінку автомобіля «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_2 № 94 від 21.09.2010, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , зазначаючи в подальшому еквівалент в іноземній валюті, і в подальшому визначаючи розмір такого відшкодування виходячи з курсу іноземної валюти на момент розгляду справи.

Такий спосіб визначення вартості матеріального збитку не узгоджується з положеннями ст.. 1192 ЦК України і позивач належним чином не обґрунтував підстави для визначення шкоди із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті та в подальшому збільшення розміру такої шкоди в залежності від зміни курсу такої валюти.

Крім того, до Звіту про оцінку автомобіля № 94 від 21.09.2010 р. не додано доказів, які підтверджують кваліфікацію оцінювача ОСОБА_4 , можливість проведення ним такого виду оцінки.

За відсутності таких доказів даний доказ є недопустимим, а інших доказів на підтвердження матеріальної шкоди суду не надано.

Враховуючи встановлені судом обставини вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди також не можуть бути задоволені, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду позивачі з врахуванням заяви про зміну предмету позову просять стягнути моральну шкоду з ОСОБА_3 , як особи внаслідок дії якої їм така шкода була завдана, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вони перенесли фізичний біль та страждання, оскільки отримали травми, проходили курс лікування, перенесли стрес, а також внаслідок пошкодження транспортного засобу змінився їх спосіб життя, вони вимушені були докладати додаткових зусиль для його влаштування, нести відповідні витрати.

Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

В силу положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Оскільки шкода завдана ОСОБА_3 під час виконання ним трудових обов`язків, то в силу положень ст.1172 ЦК України відповідальність за завдані збитки, у т.ч. моральну шкоду, несе підприємство, з яким такий працівник перебував у трудових відносинах, яке в подальшому не позбавлена права звернутись до водія в порядку регресу з вимогами про відшкодування виплаченого відшкодування.

В даному випадку, ОСОБА_3 не є належним відповідачем за вимогами про відшкодування моральної шкоди, з огляду на що такі вимоги не можуть бути задоволені.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Полку патрульної служби Головного управління МВС України в м.Києві, Автогосподарства ГУ МВС України в м.Києві, ОСОБА_3 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя