БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/2225/20, cправа № 361/2115/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«17» червня 2020 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Телепи Т.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог зазначається, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2000 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 січня 2008 року належить квартира АДРЕСА_1 . Серед осіб зареєстрованих у квартирі значаться: позивач, її син ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Остання з 2002 року за місцем реєстрації не проживає, так як пропала безвісти, місце її перебування невідомо. На даний час у провадженні Броварського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000717 від 05 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 ЦК України. Виплата пенсії відповідачу ОСОБА_2 припинена з 01 серпня 2003 року у зв`язку із її неотриманням протягом шести місяців підряд. Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє позивача права розпорядження власним майном та отримання субсидії відповідно до положень чинного законодавства. З підстав визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивач звернулася до суду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, 14 травня 2020 року її представник ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Причини неявки суду неповідомленні.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України.

Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 вересня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі за № 2-2824, ОСОБА_5 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 січня 2008 року, виданого нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Журавською В.В., зареєстрованого в реєстрі № 1-32, ОСОБА_1 належать інша Ѕ частина квартири за вищевказаною адресою.

У зв`язку із одруженням ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач змінила прізвище із ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим

26 січня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області.

З матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2020 року проведено обстеження матеріально-побутових умов власника домогосподарства ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з метою підтвердження фактичного місця проживання її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обстеження зафіксовано відповідним актом, складеним головою ОСББ «Зоря» ОСОБА_8 . Так, із акту вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фактично у даній квартирі проживає ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з осені 2002 року, місце її перебування невідоме. Зазначені у акті інформація підтверджується сусідами: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

З матеріалів справи вбачається, що на даний час триває досудове розслідування кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за № 0000717 від 05 березня 2019 року, передбаченого частиною першою статті 115 КК України за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 , про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та лист Броварського ВП ГУНП у Київській області від 05 березня 2020 року

№ 3666/109/1093/02-20.

Згідно із відповіддю Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 21 січня 2019 року № 757/04 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку в управлінні з 10 червня 1992 року, виплата пенсії припинена 01 серпня 2003 року відповідно до пункту 4 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із неотриманням пенсії протягом шести місяців підряд.

Відповідно до листа Броварського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції від 19 січня 2018 року

№ 97/16.6-38 в архіві відділу та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян у межах Київської області не виявлено актового запису про смерть ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та статтями 15, 23, 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Крім того, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з

11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня

1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно із положеннями статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, при розгляді справи по суті встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , маючи об`єктивну можливість користування, не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як єдиному власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи законні права та інтереси, а тому право позивача підлягає судовому захисту у спосіб визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, тому згідно із частиною другою статті 405 ЦК України вона вважається такою, що втратила право на користування цим житлом. Позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідач в силу закону втратила право користування житлом.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 840 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 141, 263-265, 280-282 ЦПК України Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги на рішення суду продовжуються на строк дії такого карантину (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ).

Суддя В.О.Василишин