Дата документу 12.08.2020 Справа № 319/1011/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 319/1011/19 Головуючий у 1 інстанції: Валігурський Г.Ю.
Провадження № 22-ц/807/1560/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу

В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона з 1988р. перебуває з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу за спільні кошти придбано, зокрема, легковий автомобіль Ford Transit Conneсt, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2007 р.в., номер кузову НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 . Вона 29.12.2018р. звернулась до Куйбишевського районного суду Запорізької області про поділ спільного майна подружжя, у тому числі, зазначеного автомобіля. Але 03.07.2019р. відповідач перереє- стрував автомобіль на нового власника - свою рідну сестру ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, без погодження з нею, чим порушив встановлений законом режим розпорядження спільним майном подружжя.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати недійсним з моменту його укладення договір купівлі-продажу транспортного засобу від 03.07.2019р., укладений у територіальному сервісному центрі 2345 РСЦ МВС України в Запорізькій області відносно легкового автомобіля Ford Transit Conneсt, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2007 р.в., номер кузову НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , між ОСОБА_1 (відповідач-1) та ОСОБА_3 (відповідачка-2), і за яким з 03.07.2019р. автомобілю присвоєно д.н.з НОМЕР_4 .

Ухвалою від 19.09.2019р. задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на легковий автомобіль марки Ford Transit Connekt, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2007 р.в., номер кузову НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 .

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 2345/2019/1544637 транспортного засобу - автомобіля марки Ford Transit Conneсt, державний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2007 р.в., номер кузову НОМЕР_2 , укладений 03.07.2019р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 384,20 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 384,20 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом розгляд справи проведено без участі адвоката відповідача та у справу не було залучено орган, який проводив реєстрацію транспортного засобу, а саме - Регіональний сервісний центр МВС в Запорізькій області, дії якого фактично оскаржуються позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що такі доводи відповідача є неспроможними, оскільки відповідач особисто з`явився у судове засідання, не залучивши свого адвоката до участі у справі у визначений законом спосіб, а залучати у справу реєстраційний орган суд не був зобов`язаний, оскільки спір виник не з приводу реєстрації автомобілю, а між сторонами як подружжям з приводу незаконного розпорядження відповідачем майном, придбаним у шлюбі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін у справі, кожен з яких підтримав позицію сторони, якій надає правничу допомогу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.07.1988р., що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим повторно 23.11.2004р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області.

Відповідно до листа № 31/8-3605 від 08.07.2019р. Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області повідомлено, що згідно бази даних підсистеми НАІС «Єдиного державного реєстру транспортних засобів» МВС України за ОСОБА_1 у період з 09.07.2014р. по 03.07.2019р. був зареєстрований автомобіль Ford Transit Connet, державний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2007 р.в., номер кузову НОМЕР_2 .

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу № 2345/2019/1544637 від 03.07.2019 року ОСОБА_1 вказаний автомобіль продав ОСОБА_3 за ціною 104 169,75 грн.

Вказаний договір оспорювала у цій справі позивач ОСОБА_2 , вказуючи, що автомобіль як спільне майно подружжя мав відчужуватись тільки з її згоди, якої відповідач ОСОБА_1 не отримував від неї.

Задовольняючи її позов, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль марки Ford Transit Connekt, д.н. НОМЕР_1 , придбано під час шлюбу, тому спільна сумісна власність презюмується, відтак, встановивши, що оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу укладено ОСОБА_1 без згоди іншого подружжя - ОСОБА_2 , суд визнав договір купівлі-продажу від 03.07.2019р. недійсним. При цьому, суд не взяв до уваги заперечення ОСОБА_1 проти позовних вимог з посиланням на ті обставини, що спірний автомобіль він купував самостійно за власні кошти, а з позивачкою не проживає з 2006 року, тому спірний автомобіль є його одноосібною власністю та згоди позивача на його відчуження не потребується. Суд з цього приводу вказував, що ці обставини не підтверджені відповідними доказами з боку відповідача.

Суд вирішив справу на підстава ст.ст. 60, 63, 65 СК України, ст.ст. 203, 215, 369 ЦК України.

В скарзі відповідач ОСОБА_1 наголошує на тому, що судом порушені норми процесуального права, зокрема, всупереч його вимогам судове засідання проводилось без участі його адвоката, який через погодні умови в день засідання не мав можливості прибути до суду.

Перевіривши ці доводи, колегія за матеріалами справи встановила, що суд призначив справу в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання 09 жовтня 2019р. ( а.с. 41).

ОСОБА_1 отримав копію позовної заяви, ухвалу про відкриття провадження у справі та судову повістку 24.10.2019р. ( а.с. 48), та оскаржив ухвалу про відкриття провадження у справі в апеляційному порядку, але апеляційну скаргу було повернуто йому у зв`язку із неусуненням недоліків ( а.с. 58, 63).

Судом першої інстанції справу призначено у підготовче засідання на 11 грудня 2019р., повістку у яке ОСОБА_1 отримав 26.11.2019р., але до суду не з`явився ( а.с. 76, 78, 83). В цьому засіданні судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до слухання на 09.01.2020р., повістку у яке ОСОБА_1 отримано було 17.12.2019р. ( а.с. 85, 90).

Напередодні судового засідання 08.01.2020р. ОСОБА_1 до суду подано заяву про те, що він та його представник Додонов П.О. не зможуть з`явитись у судове засідання 09.01.2020р., оскільки його представник приймає участь в Господарському суді ( а.с. 91).

Задовольнивши вказану заяву, суд відклав розгляд справи на 11.02.2020р., у яке ОСОБА_1 отримав судову повістку 16.01.2020р. ( а.с. 99, 104).

11 лютого 2020р. ОСОБА_1 з`явився до судового засідання, але знову без адвоката, заявивши усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою його представника через погодні умови, що судом було відображено у рішенні ( а.с. 120, 123).

Суд зазначив, що відхиляє це клопотання, оскільки відповідачем не надано жодного доказу щодо наявності у нього будь-якого представника, не надано доказів поважності причин неявки його представника в минуле засідання, яке також відкладалось у зв`язку з неявкою представника, тому суд визнав можливим провести засідання без представника, оскільки з`явився сам відповідач.

Саме на порушенні його прав на правову допомогу вказує скаржник в апеляційній скарзі, але колегія в цій частині погоджується з судом першої інстанції.

Так з 26.11.2019р., коли ОСОБА_1 вперше дізнався про цю цивільну справу, отримавши копії позовної заяви і ухвали про відкриття провадження у справі та судову повістку у підготовче засідання, але жодного документа про наявність у нього представника не надавав, та матеріали справи таких доказів не містять. Та суд з причин неможливості явки його представника відкладав засідання 09.01.2020р. Проте, зазначивши у відповідній заяві про надання підтвердження поважності причин неявки представника у наступному засіданні, ОСОБА_1 таких доказів не надав, як і знову не надав доказів наявності у нього представника. Тому суд обґрунтовано відмовив йому у відкладенні судового засідання 11 лютого 2020р. та розглянув справу.

Вказані процесуальні дії суду відповідають положенням п. 3 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, згідно з якими, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Саме така ситуація склалась в цій справі, тому процесуальних порушень з боку суду колегією не встановлено.

Крім того, колегією встановлено, що договір про надання правової допомоги між адвокатом Додоновим П.О., якого відповідач зазначав як свого представника, та ОСОБА_1 був укладений тільки 20.04.2020р., тобто вже після ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі.

Наступним доводом ОСОБА_1 є те, що судом не було залучено у справу реєстраційний орган - регіональний сервісний центр МВС у Запорізькій області, який здійснює державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів згідно з Порядком, затвердженим постановою КМУ від 07.09.1998р. № 1388.Оскільки позивачем фактично оскаржуються дії цього органу, який проводив правочин купівлі-продажу, то у такому разі цей орган, на думку апелянта, не може бути позбавлений права висловити свою думку щодо позовних вимог у цій справі.

Проте колегія визнає ці ствердження апеляційної скарги неспроможними, оскільки спір виник не з приводу реєстрації транспортного засобу, а з приводу неправомірного відчуження спільного майна подружжя відповідачем без згоди іншого, а не з підстав неправомірності у діях реєстраційного органу.

Тому права або інтереси Регіонального сервісного центру МВС у Запорізькій області не порушуються.

Також в скарзі зазначається, що позивач в неналежний спосіб захищає свої права, оскільки їй належить не визнавати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між відповідачами, а вимагати лише компенсацію вартості Ѕ частки автомобілю.

Але такі доводи суперечать усталеній практиці, яка сформувалась ВС протягом 2018-2019рр., згідно з якою при розгляді спорів про відчуження одним із подружжя спільного майна без згоди іншого з подружжя слід передусім визначитись з об`єктом, тобто з тим, що відчужується. Предмет правочину є іншою правовою категорією, а саме - об`єктом, а не його частиною. Відчуження спільного майна відбувається за згодою співвласників, а відчуження частки - лише за її наявності (після зміни правового режиму спільного майна подружжя зі спільної сумісної на спільну часткову). В такому разі співвласник вправі самостійно розпорядитися своєю часткою, але з додержанням вимог статті 362 ЦК України про переважне право купівлі частки (якщо відчуженя частки відбувається на підставі договору купівлі-продажу). Якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт, відтак передати у власність можна лише об`єкт в цілому. Договір щодо відчуження спільного сумісного майна подружжя, укладений без згоди іншого з подружжя, є недійсним в цілому.

Така правова позиція підтримана, зокрема, і в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020р. у справі № 430/1281/14-ц.

З матеріалів цієї цивільної справи вбачається, що спірний автомобіль не був розділений між подружжям на частки, та такий спір з приводу поділу спільного майна подружжя лише знаходився на вирішенні суду за позовом ОСОБА_2 , але в ході розгляду тієї справи до її вирішення ОСОБА_1 і здійснив відчуження всього автомобілю своїй сестрі ОСОБА_3 .

Тому суд правильно визнав, що об`єктом спору є весь автомобіль, а не його частка. Також колегія зазначає, що судом враховано правову позицію, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), згідно з якоювідповідає принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток, обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки відсутність згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном,

ВП ВС зазначала, що укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія визнає всі доводи апеляційної скарги необґрунтованими, тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2020 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 серпня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Подліянова Г.С.