У Х В А Л А

"06" липня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/9322/20

провадження № 2/755/4339/20

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась позивач ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд: накласти арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , із встановленням заборони на її користування, розпорядження та відчуження, оскільки незабезпечення позову може ускладнити подальше виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому позивачем долучено до матеріалів заяви копію договору дарування квартири від 19.06.2008 року, на підставі якого відповідачем набуто у дар квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускаються як до пред`явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 р. (п.4), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову наведено у статті 151 ЦПК України.

Відповідно до положення ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Разом з тим, перевіривши виконання заявником вимог статті 151 ЦПК України під час звернення з даною заявою до суду, встановлено відсутність пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, яке підлягає застосуванню задля забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, тому суд позбавлено права на задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно.

Разом з тим, статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статті 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов забезпечується шляхом, зокрема, забороною вчиняти певні дії. (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України)

Судова палата у цивільних справах ВСУ в Постанові від 25.05.2016 р., винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №6-605цс16), зазначила, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною Постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Верховний суд України в п. 4 згаданої вище Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 р. № 9 зазначає, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову,

з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність позовним вимогам виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

З огляду на вищевикладене, заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру не підлягає до задоволення, оскільки подане позивачем клопотання не містять обґрунтованих посилань щодо дійсної вартості вказаного нерухомого майна станом на день звернення з даною заявою до суду, що позбавляє суд можливості надати оцінку майну, його вартості та пропорційності щодо заявленої позивачем заборгованості, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту, однак вважає за можливе встановити забезпечення позову шляхом встановлення заборони на відчуження вказаного нерухомого майна.

Керуючись ст. ст. 149-153, 258-261 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити частково.

Заборонити будь-яким третім особа, вчиняти будь-які, в тому числі реєстраційні дії відносно нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяву залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії даної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 06 липня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган