Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2683/19
Провадження № 2-о/553/41/2020
У Х В А Л А

Іменем України

09.07.2020м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Новак Ю.Д., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Посольство Російської Федерації в Україні, Міністерство соціальної політики України, ГУ Національної поліції в Полтавській області, Антитерористичний центр при СБУ України про встановлення юридичного факту збройної агресії Російської Федерації проти України, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту збройної агресії Російської Федерації проти України.

Як вбачається з матеріалів справи заявник ОСОБА_1 , капітан міліції, старший оперуповноважений сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського районного відділу УМВС України в Полтавській області у відповідності до наказів керівника антитерористичного центру СБУ перебував у відрядженнях пов`язаних з проведенням антитерористичної операції, визначеної ЗУ «Про боротьбу з тероризмом».

В заяві заявником вказується про те, що він являється учасником бойових дій, згідно рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України, при цьому заявником в заяві не вказуються підстави для встановлення факту збройної агресії проти України, який по своїй природі є загальновідомим.

Як встановлено в ст. 293 ЦК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до змісту норми ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

З роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року, вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року заяву було залишено без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків, протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вимог ухвали від 16.06.2020 року заявником ОСОБА_1 подано до суду заяву, в якій він вказує, що визнання судом встановлення юридичного факту збройної агресії Російської Федерації проти України дасть йому додаткову можливість звернутися з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди та стягнення з держави Російська Федерація відшкодування моральної шкоди за свої незаконні та протиправні дії проти України.

Проте, ухвалою суду від 16.06.2020 року, зазначалося саме на відсутність у заяві викладу обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, доказів, що підтверджують вказані обставини та не надано заявником, з виникненням у нього яких прав він пов`язує заявлений до встановлення факт; та чи підлягає заявлений факт встановленню в судовому порядку; чи вбачається спір про право, про що, зокрема, було вказано постановою Полтавського апеляційного суду від 01.06.2020 року.

Разом з тим заявник у своїй заяві посилається на показання свідків, які можуть підтвердити факт саме російської агресії, проте останнім не зазначається, як показання вказаних свідків підтвердять вказані обставини заяви та з виникненням у нього яких прав він пов`язує заявлений до встановлення факт.

Більш того, загальновідомим фактом є також і та обставина, що Російська Федерація не визнає наявності факту міжнародного збройного конфлікту, а саме збройної агресії проти України, яка розпочалася з 2014 року, тому при наявності прав заявника існує обов`язок, як мінімум сторін вказаних та визначених заявником (Міністерство соціальної політики України та посольство Російської Федерації), які не визнаються однією із заінтересованих осіб, а тому цілком очевидно, що наявний фактичний спір про право, який повинен вирішуватися разом з фактом вказаним у даній заяві.

Крім того у своїй заяві від 22.06.2020 року заявником не вказано, а саме в абзаці 9 аркушу 4 поданої ним заяви не конкретизовано кому саме завдана моральна шкода, а в 10 висловлені припущення та не надано доказів на підтвердження таких висновків.

Поряд з вказаним суд зауважує, що відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на вищенаведене, вважаю за неможливе визнати належним виконання ухвали від 16.06.2020 року шляхом подання ОСОБА_1 заяви, у зв`язку з чим приходжу до висновку про необхідність її повернення з роз`ясненням права на повторне звернення до суду з вказаного питання після усунення недоліків з заявою, оформленою у відповідності до вимог ст. 318 ЦПК України.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Посольство Російської Федерації в Україні, Міністерство соціальної політики України, ГУ Національної поліції в Полтавській області, Антитерористичний центр при СБУ України про встановлення юридичного факту збройної агресії Російської Федерації проти України - визнати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Полтавського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Ю. Д. Новак