Провадження № 2/947/2861/20
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Одеського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійне навчання,
29 травня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Одеського міського центру зайнятості суму витрат на професійне навчання у розмірі 4920, 84 гривень.
В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 19.07.2019 року відповідач подав до Одеського міського центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного. Одеським міським центром зайнятості Унгуряну Юлії Георгіївні було надано статус безробітного, відповідно до наказу № НТ 190719..
Як вказує позивач, 22.07.2019 року відповідачем по справі було подано заяву про направлення його на професійне навчання та 24.07.2019 року між ними було укладено договір про професійне навчання безробітного № 138/19.
Відповідно до довідки про вартість професійного навчання ОСОБА_2 , наданої Державним навчальним закладом «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості», фактична вартість навчання безробітного складає 4 920, 84 гривень.
Позивач вказує, що згідно наказу Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості» від 20.12.2019 № 149 «В-СНН», відповідача було відраховано зі складу слухачів за пропуск занять з неповажних причин.
У зв`язку із встановленням факту відрахування відповідача зі складу слухачів Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості», за пропуск занять з неповажних причин та порушення підпункту 2.1.2. пункту 2.1. розділу 2 Договору, Одеським міським центром зайнятості було прийнято рішення про повернення коштів відповідачем, витрачених на професійне навчання.
Позивач зазначив, що на час звернення до суду, суму боргу відповідачем не сплачено, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійне навчання, у сумі 4 920, 894 грн. та судовий збір, у розмірі 2102 грн.
Ухвалою судді від 03.06.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась за зареєстрованою адресою, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 19 липня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до позивача з метою отримання соціальних послуг державної служби зайнятості, сприяння у працевлаштуванні, набуття статусу безробітного, отримання матеріального забезпечення, а також отримання послуг з професійної підготовки.
Тоді ж, їй було надано статус безробітного відповідно до ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення».
22.07.19 року відповідач звернулась із заявою до Одеського міського центру зайнятості про направлення її на професійне навчання в Державний навчальний заклад «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості».
24.07.2019 року між Одеським міським центром зайнятості та ОСОБА_2 був укладений Договір № 138/19, за яким територіальний орган направив безробітню ОСОБА_2 в Державний навчальний заклад «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості» на професійне навчання за професією «Кухар».
Згідно наказу Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості» від 20.12.2019 року № 149 «В-СНН» відповідача відраховано зі складу слухачів за пропуск занять з неповажних причини.
За умовами договору № 138/19 від 22.07.2019 року, зокрема, п. 3.1.1, «у разі припинення професійного навчання без повалених причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю), безробітний відшкодовує центру зайнятості, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання».
Одеський міський центр зайнятості отримав від ДНЗ «Одеський ЦПТО ДСЗ» за № 141/01-25 від 26.12.2019 р. довідку про вартість професійного навчання ОСОБА_2 , згідно якої вартість професійного навчання відповідача становить 4 920, 84 грн.
Одеський міський центр зайнятості повідомляв відповідача про добровільне повернення коштів, надіславши двічі відповідні претензії. Проте, на час розгляду справи, сума боргу відповідачем не відшкодована.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III (із змінами), у випадку відрахування особи із навчального закладу, такій особі припиняється виплата матеріального забезпечення на випадок безробіття.
Згідно абз.1 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III (із змінами), сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи, відповідно до законодавства України, з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 36 цього ж Закону, у разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов Одеського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійне навчання, у розмірі 4920, 84 грн. підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір, в розмірі 2102 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 12, 19, 81, 265, 280-289 ЦПК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд
Позов Одеського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійне навчання - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.
Суддя Куриленко О. М.