Провадження № 2-о/760/259/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою Мегедь Лілії Ніазівни в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Київська міська державна адміністрація Департамент комунальної власності м. Київ про встановлення факту належності заявнику в свідоцтві про право власності частини нежитлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_2 інтереси якого представлені адвокатом Мегедь Лілією Ніазівною , звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою та просить встановити факт належності на праві приватної власності ОСОБА_2 в свідоцтві про право власності від 17 жовтня 2007 року серії НОМЕР_6 1/3 частини нежитлового приміщення з АДРЕСА_1 - ресторан загальною площею 269,70 кв. м., що складає 4/100 частини від нежитлового будинку площею 6749,20 кв. м.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі(стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя приходить до висновку, що заявлені заявником вимоги не можуть бути вирішені шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Так, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік фактів, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені в судовому порядку, визначений в частині першій статті 315 ЦПК України.

Так, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом (ч.ч. 2-3 ст. 293 ЦПК України).

При цьому, згідно ч.ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку можливе тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значимість, і які визначаються такою суттєвою ознакою як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Відтак, слід враховувати не тільки конкретну мету встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Отже, в окремому провадженні можуть бути розглянуті справи про встановлення фактів, якщо від цього залежить охорона прав, свобод та інтересів особи, створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №5, від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Звертаючись до суду, заявник просить встановити факт належності на праві приватної власності ОСОБА_2 в свідоцтві про право власності від 17 жовтня 2007 року серії НОМЕР_6 1/3 частини нежитлового приміщення з АДРЕСА_1 - ресторан загальною площею 269,70 кв. м., що складає 4/100 частини від нежитлового будинку площею 6749,20 кв. м.

В обґрунтування заяви вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення за адресою АДРЕСА_2 від 09 липня 2004 р. заявник ОСОБА_2 набув у власність 1/3 частину зазначеного нежитлового приміщення, інші співвласники набули у власність наступні частки у майні, а саме: ОСОБА_5 - 1/6 частка, ОСОБА_3 - 1/6 частка, ОСОБА_6 - 1/3 частка.

Зазначає, що в лютому 2005 року співвласниками було прийняте рішення по переплануванню-добудові нежитлового приміщення. Після отримання всіх необхідних дозволів та після проведення робіт по добудові нежитлового приміщення, заявник разом із співвласниками звернулись до Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу київської міської ради (київської міської державної адміністрації) про видачу їм свідоцтва про право власності.

17 жовтня 2007 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу київської міської ради (київської міської державної адміністрації) було видано свідоцтво про право власності від 17 жовтня 2007 року. У свідоцтві посвідчено, що нежилі приміщення з АДРЕСА_1 - ресторан загальною площею 269,70 кв. м, що складає 4/100 частин від нежилого будинку площею 6749,20 кв. м., які розташовані в АДРЕСА_2 ) дійсно належать :

ОСОБА_7 (код НОМЕР_2 ) - 1/6 частина,

ОСОБА_8 (код НОМЕР_3 ) - 1/3 частина,

ОСОБА_2 /код НОМЕР_4 ) - 1/6 частина,

ОСОБА_3 (код НОМЕР_5 ) - 1/3 частина на праві приватної власності.

За таких обставин, заявлена вимога про встановлення факту належності заявнику на праві приватної власності 1/3 частини нежитлового приміщення породжує спір про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

У абз. 3 п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги про встановлення факту належності заявнику на праві приватної власності ОСОБА_2 в свідоцтві про право власності від 17 жовтня 2007 року серії НОМЕР_6 1/3 частини нежитлового приміщення з АДРЕСА_1 - ресторан загальною площею 269,70 кв. м., що складає 4/100 частини від нежитлового будинку площею 6749,20 кв. м. .

Враховуючи наведене та те, що судом встановлено наявність спору про право, суддя відмовляє у відкритті провадження у даній справі та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 19, 293, 294, 315, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою Мегедь Лілії Ніазівни в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Київська міська державна адміністрація Департамент комунальної власності м. Київ про встановлення факту належності заявнику в свідоцтві про право власності частини нежитлового приміщення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Суддя: