РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року

м. Рівне

Справа № 559/1551/19

Провадження № 22-ц/4815/717/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Ралець Р.В.

Рішення ухвалене в м. Дубно Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 16.03.2020

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайоннного суду Рівненської області від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5 000 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття.

Позов мотивує тим, що від перебування у шлюбі з відповідачем мають сина ОСОБА_3 . Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 11 липня 2019 року, шлюб між сторонами розірвано. З червня 2016 року проживають окремо, син проживає разом з нею у м. Луцьк. Декілька місяців впродовж останнього року син за домовленістю сторін тимчасово проживав разом з відповідачем, оскільки позивачка змушена була на декілька місяців виїхати за кордон для заробітку коштів на прожиття. Відповідач зареєстрував їхнього сина за своїм місцем проживання. Тому ОСОБА_4 і досі офіційно зареєстрований за місцем проживання відповідача. Після її повернення в Україну вона, як і домовлялися з відповідачем, забрала сина назад у м. Луцьк і продовжує з ним там проживати. З травня 2019 року дитина переведена до Луцької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5 Луцької міської ради, де і продовжуватиме навчатися в подальшому. Весь час, поки позивачка перебувала за кордоном, вона не припиняла матеріально забезпечувати свою дитину, пересилала у м. Дубно кошти, купувала йому все необхідне, придбавала речі та іграшки. Починаючи з 2016 року дитина перебуває на її утриманні. Відповідач жодним чином не забезпечує свого сина матеріально, та й взагалі не цікавиться життям дитини. Виявилося, що протягом вищезгаданого періоду часу вихованням хлопчика займався не батько, а дідусь із бабусею, а матеріальним забезпеченням сина продовжувала займатися саме позивачка. На даний час поведінка батька не змінилася, про матеріальне забезпечення сина він не турбується.

Зазначає, що відповідач має власне джерело доходу, він є фактичним власником і бенефіціаром фітнес центру «Victory Gym», обладнання і тренажери в який були закуплені ще сторонами у шлюбі за спільні кошти. Окрім того, відповідач на серйозному професійному рівні займається бодібілдингом. Даний вид спорту вимагає дотримання спеціалізованої дієти з якісною дорогою їжею, яка має високий вміст чистого білка і вуглеводів. Також, він постійно використовує спеціальне спортивне харчування, добавки, стероїди, протеїнові коктейлі тощо. Це все вимагає систематичних і значних грошових витрат. Також, відповідач постійно їздить на змагання, в тому числі й закордон, і такі поїздки теж вимагають серйозних фінансових затрат на переїзди, проживання, сплату різноманітних організаційних внесків тощо. Відповідач є тренером для інших спортсменів. Фотознімки із своїми спортивними здобутками і видом діяльності він сам розміщує у соцмережах. Призові кошти за участь у різноманітних змаганнях, оплата роботи тренера наставника також є складовими доходу відповідача. Не виключено, що значну частину свого доходу він взагалі офіційно не декларує. Загалом стиль життя і вид діяльності відповідача передбачає великі фінансові витрати, що свідчить про те, що він має достатньо високий рівень матеріального забезпечення, тому в змозі сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно. Домовленості з відповідачем щодо сплати аліментів на сина не було досягнуто.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000,00 гривень, щомісячно, починаючи з 15 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає його таким, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що посилання ОСОБА_2 , що він не займався сином з 2016 року, не дивлячись на те, що він проживав з ним не відповідає дійсності. Вказує, що коли позивачка перебувала за кордоном і син проживав з ним він самостійно забезпечував сина всім необхідним.

Вважає, посилання суду першої інстанції на те, що його рівень життя, який він демонструє, свідчить про його достатні доходи для утримання дитини, а також те, що у нього немає інших утриманців, а тому є підстави для призначення аліментів у розмірі 3000, 00 гривень на дитину, оскільки дана сума не буде завищена в нинішніх умовах проживання, є безпідставними. Жодних доказів, які б на це вказували позивачем не подано. Вказує, що він не проживає в місті Києві постійно та не отримує доходів, на які вказував її батько будучи допитаним в суді в якості свідка. Зазначає, що в нього у власності немає спортивних залів, дорогих автомобілів та майна. На даний час знаходиться у пошуках постійної прибуткової роботи. Крім того, вказує, що ним подана до суду декларація про доходи, яка підтверджує те, що у нього відсутні доходи у 2019 році. Фото у соціальних мережах також не можуть бути доказами великих доходів, так як з них вони просто не вбачаються. Стягнення з нього аліментів в сумі 3000,00 гривень є надто завищеною сумою та згідний сплачувати аліменти за умови, що знатиме де проживає його син із своєю матір`ю, знаючи, що з ним все добре, маючи можливість вільно і безперешкодно спілкуватися з ним у розмірі 1500,00 гривень. Саме такий розмір, враховуючи його життєві обставини і можливості, вважає справедливим. Решту додаткових витрат на потреби сина готовий надавати самостійно, по мірі їх необхідності.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення змінити, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з 15 липня 2019 року і до досягнення ним повноліття.

У відзиві поданому на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 адвокат Боржецький О.Л. вважає доводи апеляційної скарги надуманими і безпідставними.

Зазначає, що в тексті апеляційної скарги не вказано, які саме норми матеріального чи процесуального права, на думку апелянта, порушено при ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Вказує, що доводи апеляційної скарги не підтверджуються жодними належними і достовірними доказами.

Наголошує, що вирішення питання спілкування з дитиною і її проживання за кордоном не стосується предмету спору про стягнення аліментів на утримання дитини. Дитина в даному випадку проживає з матір`ю. Цього факту ніхто не заперечує. Вважає, що для вирішення цієї справи не є юридично значимою та обставина у якій саме країні зараз перебуває матір з дитиною.

Також вважає безпідставними посилання відповідача на його рівень життя, як на підтвердження достатності його доходів. Зазначає, що відповідач є фактичним власником фітнес центру (тренажерного залу) «Victory Gym», обладнання і тренажери в який були закуплені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у шлюбі за спільні кошти. Сам ОСОБА_1 на серйозному професійному рівні займається бодібілдингом. Крім того, відповідач постійно їздить на змагання, в тому числі й за кордон і такі поїздки теж вимагають серйозних фінансових затрат на переїзди, проживання, сплату різноманітних організаційних внесків. Також, ОСОБА_1 є тренером для інших спортсменів. Вважає, що стиль життя і вид діяльності ОСОБА_1 передбачає великі фінансові витрати, що свідчить про те, що відповідач має достатньо високий рівень матеріального забезпечення.

За наведеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 березня 2020 року без змін.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що хоча відповідач і зазначає, що на даний час він не працює, знаходиться у пошуку постійної роботи, а посилання позивачки на те, що він отримує великі матеріальні достатки, не відповідає дійсності, проте рівень життя відповідача, який він демонструє, свідчить про його достатні доходи для утримання дитини. Відповідач не вказує, що у нього є якісь інші утриманці, тому суд робить висновок, що вони відсутні. Вивчивши усі надані докази, враховуючи, що відповідач є працездатним, фізично здоровим молодим чоловіком, місцевий суд вважав, що є підстави для призначення аліментів у розмірі 3000 грн. на дитину, оскільки дана сума не буде завищена в нинішніх умовах проживання.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».

За нормами частин 1 та 2 ст.141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом установлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є сторони по справі, згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с.5).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 11 липня 2019 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.6-7).

Згідно довідки № 166 від 20 квітня 2019 року ОСОБА_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.8).

Як вбачається з довідки КП «Житловик» від 18 жовтня 2018 року №1778 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9).

Згідно з роздруківок із соціальної мережі Facebook за профілем "Максим Колошкін" містяться фото ОСОБА_1 на фоні тренажерів та вивіски фітнес центру «Victory Gym», різні нагороди, коментарі та повідомлення про участь команди у чемпіонаті України (а.с.11-13).

Як зазначено у відповіді на адвокатський запит № 26172/125/48104-19 від 22 листопада 2019 року, 12 листопада 2019 року відповідач звертався до Дарницького УП ГУНП у м. Києві відносно зникнення його неповнолітнього сина, заява була передано до Луцького ВП ГУНП у Волинській області (а.с.33, 34).

На адвокатський запит дирекція Луцької спеціалізованої школи І-ІІІ ст. № 5 повідомила, що ОСОБА_3 з 08 листопада 20019 року відсутній на навчанні. Про причину відсутності на уроках мама повідомила класовода, що дитина знаходиться за кордоном на відпочинку (а.с.35).

Згідно відповіді від 29 листопада 2019 року ДПС України, ОСОБА_7 перетнув державний кордон 08 листопада 2019 року о 20:51 год., аеропорт Бориспіль-D, рейс Київ-Мальта. У відповіді зазначено, що пред`явлена довідка, видана органом ДВС 203-09.09.19 577-1 про наявність заборгованості по аліментах, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців (а.с.36).

Відповідно до рішення Луцької міської ради від 18 вересня 2019 року № 577-1 підтверджено висновок про проживання малолітнього ОСОБА_4 із матір`ю для тимчасового виїзду за межі України, зобов`язано ОСОБА_2 дотримуватись встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України та інформувати про повернення дитини протягом місяця з дня в`їзду в Україну службу у справах дітей (а.с.37).

Як зазначено у повідомленні Дубенського МРВ ДВС № 8886 від 03.02.2020 виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , на виконанні у відділі не перебуває, відповідно і заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.52).

Згідно з податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2019 рік, загальна сума його доходів за звітний період 0,00 грн. (а.с.55, 56).

Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, способи виконання батьками такого обов`язку визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Враховуючи наведені обставини справи та норми Закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Доводи апеляційної скарги, щодо вирішення питання спілкування з дитиною і її проживання за кордоном не стосується предмету спору про стягнення аліментів на утримання дитини. Дитина в даному випадку проживає з матір`ю. Цього факту ніхто не заперечує. У разі виникнення необхідності вирішення питання спілкування з дитиною, воно може бути вирішено у відповідності до ст. 158 СК України, шляхом звернення до органу опіки та піклування із заявою, який визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Також, відповідно до ч.1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Також слід зазначити, що інтереси дитини та її нагальні потреби в харчуванні та щоденному догляді не можуть очікувати вирішення спору між її батьками, щодо визначення місця її проживання. Вирішуючи спір місцевий суд виходив із існуючого факту проживання дитини з матір`ю на даний час.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання сина, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Натомість, колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення в частині розміру аліментів, які ним було присуджено.

За приписами ч. 1 ст. 184 СК України підставами, за яких суд має право визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі є нерегулярність, мінливість доходу платника аліментів, одержання ним частини доходу в натурі, а також інші обставини, що мають істотне значення. Матеріали справи містять докази наявності передбачених ч. 1 ст. 184 СК України обставин для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Однак, колегія суддів не може погодитись із висновком щодо визначення судом першої інстанції розміру аліментів; всупереч положенням ст.213 ЦПК України визначаючи розмір аліментів що стягуються, суд першої інстанції належним чином його не обґрунтував, сума яка буде стягуватися як аліменти на переконання апеляційного суду є завищеною.

Так, судом першої інстанції не було взято до уваги приписи статті 182 Сімейного кодексу України, що регламентує обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

На час розгляду справи відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2218 гривень, з 1 липня 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Тобто, для забезпечення гармонійного розвитку дитини кожному з батьків на її утримання необхідно надавати не менше 1109,00 гривень, а з відповідача стягнуто по 3000,00 грн. щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття.

Визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів враховуючи потреби дитини у матеріальній допомозі батька, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, а саме, що він є фізично здоровим, на даний час не працює, знаходиться у пошуку постійної роботи,загальна сума його доходів за 2019 рік складає 0,00 гривень. Доводи позовної заяви та відзиву на апеляційну скаргу про великі матеріальні достатки, не підтверджені належними доказами. Керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності (ч.9 ст.7 СК України), а також визнання відповідачем позову про стягнення аліментів у розмірі 1500,00 гривень, вважає за необхідне визначений судом першої інстанції розмір аліментів змінити, зменшивши їх з 3000,00 гривень до 1500,00 гривень, починаючи стягнення з 15 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду щодо визначення розміру аліментів обставинам справи, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру частки аліментів.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 березня 2020 року змінити в частині розміру частки аліментів.

Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500,00 гривень, щомісячно, починаючи з 15 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 червня 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич