ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/3076/19Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/817/713/20 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Щавурська Н. Б., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 606/3076/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2020 року, постановлену суддею Ромазан Л.С., про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Теребовлянського районного суду суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що із вказаним позовом позивач звернувся до суду 22 листопада 2019 року. Натомість, відповідачка ОСОБА_2 звернулася до районного суду м.Пазельвак (Німеччина) із позовом про розірвання шлюбу лише через два місяці - 21 січня 2020 року. Таким чином, суд першої інстанції порушив вимоги процесуального законодавства України, оскільки повинен був розглянути його позовну заяву, яка була раніше подана позивачем до Теребовлянського районного суду Тернопільської області.

Враховуючи наведене просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судове засідання сторони не з`явились. Крім того, 17 серпня 2020 року від представника апелянта - ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд даної справи за відсутності апелянта та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідач ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , вийшла із громадянства України на підставі Указу Президента України №237/2016 року від 3 червня 2016 року, та в даний час є громадянкою Федеративної Республіки Німеччина, зареєстрованим місцем проживання якої є ФРН, 17373, Іккермюнде, Гетештрассе,11 (а.с.63-64).

Судом першої інстанції встановлено, що адвокатом ОСОБА_2 д -р Клаудією Ройшель у 2020 році подано заяву про розірвання шлюбу з її чоловіком ОСОБА_1 до районного суду м.Пазельвак (Німеччина), з якої вбачається, що справа підсудна суду з сімейних справ, до якого направлена заява, на підставі того, що сторони мають своє спільне місце проживання у підвідомчому окрузі суду з сімейних справ, а з огляду на окреме проживання сторін існують ще й передумови для розірвання шлюбу відповідно до параграфу 1565 абз.1 Цивільного кодексу ФРН.

Вказане підтверджується копією заяви про розірвання шлюбу мовою оригіналу (німецькою) та в перекладі на українську мову, отриманою Теребовлянським районним судом Тернопільської області на його електронну адресу 21 квітня 2020 року, ЕП-313/2020 (а.с.68-73).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» для цілей цього Закону терміни вживаються в такому значенні:

1) приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи;

2) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до ч.1 ст.16, ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Згідно зі ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні районного суду м.Пазельвак (Німеччина) є справа про розірвання шлюбу за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , тобто між тими самими сторонами, про той самий предмет (розірвання шлюбу), із тих самих підстав (сторони спільно не проживають).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу слід залишити без розгляду.

Доводи апелянта про те, що із даним позовом до Теребовлянського районного суду Тернопільської області він звернувся раніше, аніж відповідачка звернулася до районного суду м.Пазельвак (Німеччина) не заслуговують на увагу, оскільки п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України, яка визначає підстави залишення позову без розгляду, не пов"язує вчинення вказаної процесуальної дії із датою звернення до суду із відповідним позовом.

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідачка ОСОБА_2 , вийшла із громадянства України на підставі Указу Президента України №237/2016 року від 3 червня 2016 року, в даний час є громадянкою Федеративної Республіки Німеччина, зареєстрованим місцем проживання якої є АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2020 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 17 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді