Справа № 495/5364/18
З а о ч н е р і ш е н н я
25 червня 2020 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Шевчук Ю.В.,
при секретарі - Славич Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання,-
13.06.2018 року представник позивача Одеського державного університету внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання.
Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 №565-ХІІ «Про міліцію», з 11.08.2014 року до 27.07.2016 року навчався в Одеському державному університеті внутрішніх справ.
У 2014 році наказом Одеського державного університету внутрішніх справ від 11.08.2014 року №109 о/с ОСОБА_1 було зараховано курсантом університету та поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового забезпечення.
Наказом університету від 06.11.2015 року № 165 о/с, згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ курсанта факультету підготовки фахівців для підрозділів транспортної міліції ОСОБА_1 було звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройни Сил України за пунктом 63 «к» (у зв`язку з переходом у встановленому поряді на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).
Проте, після прийняття наказу МВС України від 07.11.2015 року №1392 «Про затвердження штатів установ і закладів МВС України», наказом університету від 12.11.2017 року №171 о/с призначено прибулих з Міністерства внутрішніх справ України на посади курсантів денної форми навчання Одеського державного університету внутрішніх справ по переведенню у зв`язку зі службовою необхідністю, поставивши на всі види утримання та забезпечення згідно законодавства, з 07.11.2017 року , в тому числі, ОСОБА_1
Наказом же від 27.07.2016 року №113 о/с, за результатами проведення службового розслідування за рапортом на звільнення за власним бажанням курсанта ОСОБА_1 , останнього було відраховано з університету та звільнено з органів поліції.
На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію», Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС Україні №150 від 14.05.2007 року, між відповідачем - ОСОБА_1 та Управлінням МВС України на Одеській залізниці 08.09.2014 року було укладено Договір про підготовку фахівця в Університеті.
Відповідно до вимог договору, встановлено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі через небажання продовжувати навчання.
Представник позивача Одеського державного університету внутрішніх справ в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та судовими повістками, які повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання», причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію», з 11.08.2014 року до 27.07.2016 року навчався в Одеському державному університеті внутрішніх справ.
У 2014 році наказом Одеського державного університету внутрішніх справ від 11.08.2014 року №109 о/с ОСОБА_1 було зараховано курсантом університету та поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового забезпечення.
Наказом університету від 06.11.2015 року №165 о/с, згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ курсанта факультету підготовки фахівців для підрозділів транспортної міліції ОСОБА_1 було звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройни Сил України за пунктом 63 «к» (у зв`язку з переходом у встановленому поряді на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).
Проте, після прийняття наказу МВС України від 07.11.2015 року №1392 «Про затвердження штатів установ і закладів МВС України», наказом університету від 12.11.2017 року № 171 о/с призначено прибулих з Міністерства внутрішніх справ України на посади курсантів денної форми навчання Одеського державного університету внутрішніх справ по переведенню у зв`язку зі службовою необхідністю, поставивши на всі види утримання та забезпечення згідно законодавства, з 07.11.2017 року , в тому числі, ОСОБА_1
Наказом же від 27.07.2016 року №113 о/с, за результатами проведення службового розслідування за рапортом на звільнення за власним бажанням курсанта ОСОБА_1 , останнього було відраховано з університету та звільнено з органів поліції.
На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію», Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС Україні №150 від 14.05.2007 року, між відповідачем - ОСОБА_1 та Управлінням МВС України на Одеській залізниці 08.09.2014 року було укладено Договір про підготовку фахівця в Університеті.
Відповідно до вимог договору, встановлено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі через небажання продовжувати навчання.
Таким чином, у зв`язку з відрахуванням ОСОБА_1 з університету на підставі невиконання вимог Договору, а саме п.п. 2.3.1, 2.3.2., 2.3.6 п.2.3.,1 також порушення п. 3 Договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладів МВС Україні у зв`язку з небажання особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни.
Відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з і утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 №313 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх у триманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпусти та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом головним управлінням або управлінням МВС та особою.
Згідно з вищезазначеними нормативно-правовими актами, Наказу МВС вії 15.02.2002 № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції» від 17.01.2001 року №1515, Постанови Кабінету Міністрів України «Про формений одяг працівників міліції» від 14.08.2013 № 594, Постанови Кабінету Міністрів від 29.03.2002 року №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації», та Наказу від 16.07.2007 року №419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів вищих навчальних закладах», на ОСОБА_1 за період з 11.08.2014 року по 27.07.2016 рік, МВС України через Університет фактично витрачалися бюджетні кошти.
Так, з вищезазначеними нормативно-правовими актами, наказами МВС від 15.02.2002 року №148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України», від 17.11.2001 року №1515 «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальний моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції», постановами Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №594 «Про формений одяг працівників міліції», від 29.03.2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації», Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, на курсанта ОСОБА_1 з 11.08.2014 року по 27.07.2016 рік фактично витрачалися бюджетні кошти в розмірі 22 103,88 грн., що підтверджується розрахунком, наданим представником позивача.
Як передбачено п. 2 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як зазначено в ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України,зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Нормами ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).
Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховучи вищенаведене, проаналізувавши обставини правовідносин, що виникли між сторонами суд приходить до висновку, що позовні вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання є обгрунтованими, доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою.
Керуючись ст.ст. 11-13, 525-527, 627-629 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 76-83, 141, 259, 263-265 ЦПК, суд-
Позовні вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання- задовольнити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя