Постанова

Іменем України

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 569/9220/17

провадження № 61-41393 св18

Верховний суд складі колеги суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач)

суддів: Грушицького А.І.,Мартева С.Ю., Петрова Є.В., Штелик С.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2018 року у склад судді Куцоконя Ю. П. та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2018 року у складі суддів: Бондаренко Н. В., Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2016 року, яке набрало чинності 05 жовтня 2016 року він був поновлений на роботі.

Наказом відповідача від 06 жовтня 2016 року рішення виконано, однак про його існування йому стало відомо лише під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження 06 квітня 2017 року.

07 квітня 2017 року ОСОБА_1 з`явився до Волинського регіонального управління ПАТ «УкрСиббанк» у Рівненській області і того ж дня був ознайомлений під розписку з наказом від 06 жовтня 2016 року № 329-ВК про своє поновлення на роботі та приступив до виконання посадових обов`язків.

15 травня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» видав наказ «Про кадрові питання» № 132-ВК, пунктом 1.1. якого його звільнено з посади начальника відділення № 422 ПАТ «УкрСиббанк» 15 травня 2017 року за прогул без поважних причин з 06 жовтня 2016 року по 06 квітня 2017 року включно за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (Далі - КЗпП України)

Своє звільнення вважає незаконним, оскільки чинне законодавство не зобов`язує працівника виходити на роботу наступного робочого дня після оголошення рішення про його поновлення на роботі.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним наказ від 15 травня 2017 року № 132-ВК про звільнення його з роботи, поновити на посаді начальника відділення № 422 ПАТ «УкрСиббанк» з 15 травня 2017 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 91 667,40 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ ПАТ «УкрСиббанк» від 15 травня 2017 року № 132-ВК про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення № 422 ПАТ «УкрСиббанк» з 15 травня 2017 року.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 91 667,40 грн та судові витрати у сумі 1 500 грн, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення № 422 ПАТ «УкрСиббанк» та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що невихід працівника на роботу у зв`язку з необізнаністю його про видачу наказу про поновлення на роботі та не ознайомленням його з таким наказом не можна вважати прогулом без поважних причин. Звільнення є незаконним, а тому позивач підлягає поновленню із виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, позивач належними та достатніми доказами не довів самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Позивач не довів наявності моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, а також наявності чи необхідності його додаткових зусиль для організації свого життя.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково, рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2018 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі скасовано і провадження у справі у цій частині закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального Кодексу України (Далі - ЦПК України).

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Закриваючи провадження у справі тільки в частині поновлення на роботі суд апеляційної інстанції виходив з того, що наказ від 15 травня 2017 року № 132-ВК про звільнення ОСОБА_1 за прогул втратив чинність та з урахуванням постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року, позивача решті звільненим з 06 липня 2015 року у зв`язку із скороченням штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, а тому відпала необхідність поновлення позивача на роботі. Разом з тим, рішення суду про поновлення позивача на роботі по даній справі не ухвалюється, оскільки відповідач самостійно скасував наказ про звільнення позивача за прогул, однак наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, так як положення частини другої статті 235 КЗпП України не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити оплату вимушеного прогулу у разі звільнення працівника без законної підстави, що мало місце при звільненні позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог щодо визнання незаконним наказу ПАТ «Укрсиббанк» від 15 травня 2017 року № 132-ВК про звільнення ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення № 422 ПАТ «Укрсиббанк» з 15 травня 2017 року та стягнення з ПАТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 91 667,40 грн, стягнення судових витрат у загальній сумі 3 056,67 грн. та закрити в цій частині провадження у справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 569/9220/17 та витребувано справу з Рівненського районного суду Рівненської області.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2020 року справу призначено до

судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами помилково застосовано частину другу статті 235 КЗпП України, оскільки вимоги щодо поновлення на роботі не задоволені. Крім того, позивач отримав згідно рішення Апеляційного суду Рівненської області від 05 жовтня 2016 року грошові кошти у розмірі 149 758,95 грн.

Висновки судів попередніх інстанцій про те, що ПАТ «Укрсиббанк» не надано належних доказів щодо ознайомлення та необізнаності позивача з наказом про його поновлення на роботі до 07 квітня 2018 року є безпідставними, оскільки позивач був присутній в судових засіданнях, отримав його особисто, а також вказаний наказ був вручений його матері - ОСОБА_2 .

Крім того, у порушення вимог статті 264 ЦПК України судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено матеріали виконавчого провадження, не з`ясовано час отримання позивачем матеріалів виконавчого провадження, а також не враховано, що виконавче провадження про поновлення позивача на роботі було закінчено 16 січня 2017 року у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду ПАТ «УкрСиббанк».

Також, судами безпідставно не взято до уваги та не застосовано вимоги статті 43 КЗпП України, статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Судами не зазначено розрахунки, з яких вони виходили, визначаючи розмір стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, судами не визначено розмір середньоденної заробітної плати та відповідно середньої зарплати за місяць, не зазначено, що середня заробітна плата за час вимушеного прогулу стягується без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції порушено вимоги положень статей 255, 377 ЦПК України, оскільки на час апеляційного перегляду даної справи, оспорюваний наказ про звільнення ОСОБА_1 від 15 травня 2017 року № 132-ВК був скасований відповідачем правомірно та на законних підставах, а тому апеляційний суд повинен був скасувати рішення суду першої інстанції та повністю закрити провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2016 року у справі № 569/11307/15-ц ОСОБА_1 був поновлений на посаді начальника відділення № 422 ПАТ «УкрСиббанк» з 06 липня 2015 року.

Цим же рішенням з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 127 375,05 грн. та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 05 жовтня 2016 року апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» була відхилена, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2016 року в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу скасоване та ухвалене в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог та про стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 149 758,95 грн. В решті рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2016 року залишено без змін.

06 жовтня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» видано наказ «Про кадрові питання» № 329-ВК, згідно з пунктом 6.1. розділу 2 якого, ОСОБА_1 з 07 липня 2015 року поновлено на посаді начальника відділення № 422 ПАТ «УкрСиббанк» з робочим місцем у м. Рівне з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом. Пунктом 7.1. розділу 2 цього ж наказу відмінено пункт 2.2. розділу 2 наказу від Об липня 2015 року № 258-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення № 422 ПАТ «УкрСиббанк» 06 липня 2015 року у зв`язку із скороченням штату (пункт 1 статті 40 КЗпП України).

Отримавши 06 квітня 2017 року повідомлення Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві та ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження щодо свого поновлення на роботі, позивач 07 квітня 2017 року з`явився до Волинського регіонального управління ПАТ «УкрСиббанк» у Рівненській області і того ж дня був ознайомлений під розписку з наказом від 06 жовтня 2016 року № 329-ВК про своє поновлення на роботі та приступив до виконання посадових обов`язків.

15 травня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» видано наказ «Про кадрові питання» № 132-ВК, пунктом 1.1. якого, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділення № 422 ПАТ «УкрСиббанк» 15 травня 2017 року за прогул без поважних причин з 06 жовтня 2016 року по 06 квітня 2017 року включно (пункт 4 статті 40 КЗпП України). Як слідує з наказу, підставою для його винесення були: службова записка начальника Волинського РУ ПАТ «УкрСиббанк» Лебедки 0. М. від 12 жовтня 2016 року, акти про відсутність ОСОБА_1 на його робочому місці з 06 жовтня 2016 року по 06 квітня 2017 року включно, лист ОСОБА_1 від 07 квітня 2017 року, службова записка начальника Волинського РУ ПАТ «УкрСиббанк» Лебедки 0. М. від 10 квітня 2017 року, акт про відмову надання пояснень ОСОБА_1 від 10 квітня 2017 року, рішення профспілкової організації від 04 травня 2017 року, яке не містить обґрунтувань.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Верховного Суду від 21 березня 20108 року рішення Рівненського міського суду від 17 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 05 жовтня 2016 року (у справі №569/11307/15-ц) скасовані, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено, (а.с.143-151 т. 2)

Наказом ПАТ «УкрСиббанк» від Об квітня 2018 року № 97-ВК скасовано: пункт 6.1 розділу 2 наказу від 06 жовтня 2016 року № 329-ВК про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення № 422 АТ «УкрСиббанк» з 07 липня 2015 року; пункт 7.1 розділу 2 наказу від 06 жовтня 2016 року № 329-ВК про відміну пункту 2.2 розділу 2 наказу від 06 липня 2015 року № 258-ВК; пункт 10.1 розділу 2 наказу від 23 січня 2018 року № 21-ВК про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення № 422 АТ «УкрСиббанк» з 16 травня 2017 року; пункт 2.1 розділу 2 наказу від 15 травня 2017 року № 132-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення № 422 АТ «УкрСиббанк» 15 травня 2017 року за прогул без поважних причин (пункт 4 статті 40 КЗпП України).

Визнано чинним пункт 2.2 розділу 2 наказу від 06 липня 2015 року № 258-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення № 422 АТ «УкрСиббанк» 06 липня 2015 року у зв`язку із скороченням штату (пункт 1 статті 40 КЗпП України).

Вирішено здійснити ОСОБА_1 оплату: за фактично відпрацьований час по 6 квітня 2018 року; грошової компенсації за 5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований період з 23 січня 2018 року по 06 квітня 2018 року. Припинено нарахування заробітної плати ОСОБА_1 та виключено його із особового складу АТ «УкрСиббанк» з 7 квітня 2018 року.

Підстава: постанова Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 569/11307/15-ц.

Мотивувальна частина Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши аргументи Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вказаним вимогам закону.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою, третьою, п`ятою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 сформульовано правовий висновок щодо застосування норм права, відповідно до якого поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Тому відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Суд апеляційної інстанції, закрив провадження справі у частині позовних вимог про поновлення на роботі, разом з тим залишив без змін рішення суду першої інстанції про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 91667,4 грн та судових витрат.

Однак залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення сум за час вимушеного прогулу суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що у відповідності до положень статей 235, 236 КЗпП України відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється судом у випадку поновлення особи на роботі або затримки у виконанні наявного судового рішення.

Оскільки постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року рішення Рівненського міського суду від 17 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 05 жовтня 2016 року ( у справі № 569/11307/15-ц ) скасовані, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено повністю, то і підстав для виплати позивачу середнього заробітку за іншій період, у тому числі за затримку виконання рішення суду не має.

При цьому у відповідності до положень статті 1215 ЦК України виплачені суми заробітної плати поверненню підлягають лише у випадках передбачених цією нормою ЦК України.

Разом з тим, у відповідності до змісту статті 115 КЗпП України підлягає виплаті заробітна плата за здійснену роботу.

Суди попередніх інстанцій не звернули увагу, на те, що наказом ПАТ «УкрСиббанк» від Об квітня 2018 року № 97-ВК скасовано: пункт 6.1 розділу 2 наказу від 06 жовтня 2016 року № 329-ВК про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення № 422 АТ «УкрСиббанк» з 07 липня 2015 року; пункт 7.1 розділу 2 наказу від 06 жовтня 2016 року № 329-ВК про відміну пункту 2.2 розділу 2 наказу від 06 липня 2015 року № 258-ВК; пункт 10.1 розділу 2 наказу від 23 січня 2018 року № 21-ВК про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення № 422 АТ «УкрСиббанк» з 16 травня 2017 року; пункт 2.1 розділу 2 наказу від 15 травня 2017 року № 132-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення № 422 АТ «УкрСиббанк» 15 травня 2017 року за прогул без поважних причин (пункт 4 статті 40 КЗпП України) на виконання постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 569/11307/15-ц.

Наказом ПАТ «УкрСиббанк» від Об квітня 2018 року № 97-ВК вирішено здійснити ОСОБА_1 оплату: за фактично відпрацьований час по 6квітня 2018 року; грошової компенсації за 5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований період з 23 січня 2018 року по 06 квітня 2018 року. Припинено нарахування заробітної плати ОСОБА_1 та виключено його із особового складу АТ «УкрСиббанк» з 7 квітня 2018 року.

Оскільки відповідачем у позасудовому порядку здійснено оплату праці позивача за фактично відпрацьований час, то підстави для стягнення частини заявлених позивачем у позові сум, як сум заробітної плати за фактично відпрацьований час також відсутні.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення від 15 травня 2017 року № 132-ВК, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2018 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик

А.І. Грушицький