16.07.2020 227/3760/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.

за участю

секретаря Сисенко Ю.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору оренди недійсним, третя особа ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду і просить визнати недійсним договір оренди (майнового найму) нежитлового приміщення б/н від 20 травня 2015 року, який було укладено між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що ОСОБА_5 є її сином, який був власником нерухомого майна будівлі складу, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_6 помер. Після смерті останнього позивач і третя особа у справі ОСОБА_4 , який є батьком померлого, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 і на теперішній час є власниками Ѕ частини вказаного складу кожний. До оформлення спадщини, протягом 2015 року, за усною домовленістю, відповідача було допущено на територію вищевказаного нерухомого об`єкту в якості сторожу з можливістю користування відповідним нерухомим майном на даній території. Після оформлення спадщини, відповідачу було запропоновано покинути займану територію, але останній відмовився це робити та став стверджувати, що вказане майно у вигляді складу за адресою АДРЕСА_1 а фактично є його власністю без будь-яких зрозумілих пояснень та надання відповідних доказів цього факту. У зв`язку з незаконними діями відповідача позивач звертався до поліції, де була порушена кримінальна справа за ст..190 КК України по факту незаконного заволодіння ОСОБА_3 майном позивача. В ході досудового розслідування , під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, позивачу стало відомо про існування оспорюваного договору оренди (майнового найму) нежитлового приміщення б/н від 20 травня 2015 року, який було нібито укладено між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 . Вказаний договір позивачем не визнається, оскільки нікому з рідних померлого колишнього власника майна, яке є предметом договору оренди, не відомий факт укладення останнім будь-яких договорів оренди, оскільки таких договорів ОСОБА_5 за життя не укладав та не підписував. Посилаючись на те, що договору оренди від 20.05.2015 року та акту прийому-передачі від 20.05.2015 року ОСОБА_5 не підписував, на підставі ст..ст.203, 215,216 ЦК України, позивач просив визнати вказаний договір оренди недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги і суду пояснив, що ОСОБА_5 є сином позивачки, який є власником нерухомого майна, а саме будівлі складу, розташованої за адресою АДРЕСА_2 році син позивачки ОСОБА_5 помер. Після смерті останнього відкрилась спадщина, яку прийняли батьки ОСОБА_5 , а саме позивачка та третя особа у справі (батько померлого). Зазначив, що про існування договору оренди вказаної будівлі складу, який нібито був укладений між сином позивачки та відповідачем нікому із родичів не було відомо. Про наявність вказаного договору позивачка дізналась коли знайомилась з матеріалами кримінального провадження, яке було порушено за її заявою, оскільки після прийняття спадщини відповідач, з невідомих причин, добровільно не бажав звільняти складське приміщення, а потім взагалі став стверджувати, що будівля складу є його власним майно. Ознайомившись з договором оренди позивачка вважає, що підпис в договорі і акті прийому-передачі земельної ділянки не належить її синові, оскільки такого договору за життя він не укладав, що свідчить про відсутність його волевиявлення щодо передачі в оренду вказаного майна відповідачу. Вказаний договір порушує право власності позивача, яке полягає в тому, що відповідач перешкоджає вільно володіти, розпоряджатися та користуватися власним майном.

Представник відповідача ОСОБА_7 заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні, оскільки позивачем не доведено його недійсність та не доведено порушення прав позивача, який не є стороною договору (відзив а.с.46-48).

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача і просив їх задовольнити. Зазначив, що спірний договір оренди його син ОСОБА_5 за життя не укладав, а відповідач підробив у договорі оренди підпис його сина і тому повинен нести за це відповідальність.

Вислухавши представників сторін, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, судом встановлені таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_5 , 1960 року народження, був власником нерухомого майна, яке складається з будівлі складу, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Вишевказані обставини відповідачем не оспорювалися.

Копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.08.2016 року, яке видано приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1302 підтверджується, що ОСОБА_2 (а.с.10) є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , 1960 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з Ѕ частки будівлі складу, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з будівлі складу- А-1, будівлі вартової Б-1, убиральні В-1, душу (тимчасовий) Г-1, складу ГММ Д-1, колодязя К. огорожи - № 3,огорожи - № 4, огорожи - № 5, загальною площею 1467,7 кв.м.

Копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.08.2016 року, яке видано приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1301 підтверджується, що ОСОБА_4 (а.с.11) є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , 1960 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з Ѕ частки будівлі складу, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з будівлі складу- А-1, будівлі вартової Б-1, убиральні В-1, душу (тимчасовий) Г-1, складу ГММ Д-1, колодязя К. огорожи - № 3,огорожи - № 4, огорожи - № 5, загальною площею 1467,7 кв.м

Витягом з Державного реєстру речових прав нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.09.2016 року № 67100890, підтверджується, що 29.08.2016 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності 16173644 на Ѕ частку нерухомого майна - будівлі складу за адресою АДРЕСА_1 а (а.с.12), яке складається з будівлі складу- А-1, будівлі вартової Б-1, убиральні В-1, душу (тимчасовий) Г-1, складу ГММ Д-1, колодязя К. огорожи - № 3,огорожи - № 4, огорожи - № 5, загальною площею 1467,7 кв.м.

З договору оренди (майнового найму) нежитлового приміщення (а.с.79-81) вбачається, що договір укладено в с.Шевченко Добропільського району Донецької області 20.05.2015 року між ОСОБА_5 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) про надання в оренду приміщення загальною корисною площею 1600 кв.метрів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 а для використання складування техніки та як зерносховище. Договір містить підписи сторін договору.

Згідно акту приймання-передачі до Договору оренди (майнового найму) нежитлового приміщення від 20 травня 2015р., ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_3 , прийняв нежитлове приміщення загальною корисною площею 1600 кв.метрів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 а для використання для складування техніки та як зерносховище. Акт містить підписи зазначених сторін. (а.с.82).

З пояснень свідка ОСОБА_8 судом встановлено, що останній є рідним братом померлого ОСОБА_5 .. З братом у нього були довірчі відносини. ОСОБА_5 був фермером та мав у власності складське приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач також є фермером і його господарство знаходиться поряд з братовим. Свідку відомо, що за життя його брат дозволяв відповідачу залишати майно в його складі по сусідськи, але будь-яких письмових договорів оренди його брат з ОСОБА_3 не укладав. Після смерті брата, він за довіреністю своїх батьків вів, від їх імені, справи щодо спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 .. Після смерті брата у нього були розмови з відповідачем, який пропонував йому купити складську будівлю. При цьому ні про які договори оренди ОСОБА_3 йому не казав, а лише казав, що може купити вказане майно. Так як батьки не збирались продавати складське приміщення, він дозволив відповідачу деякий час користуватися приміщенням. Про оспорюваний договір оренди ОСОБА_3 вже став казати, коли було порушено кримінальне провадження. Також зазначив, що після смерті брата він розбирав документи брата і ніякого договору оренди від 20.05.2015 року в документах не було.

З висновку судово-почеркознавчої експертизи Луганського відділення Донецького НДІСЕ № 574-576 від 24.03.2020 року (а.с.126-131) вбачається, що на вирішення судово-почеркознавчої експертизи ставилися питання чи виконано підпис від імені ОСОБА_5 у договорі оренди (майнового найму) приміщення б/н від 20 травня 2015 року (договір, який є предметом спору) та в акті приймання-передачі до вказаного договору самим ОСОБА_5 або іншою особою. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2019 року про проведення судово-почеркознавчої експертизи по справі, на дослідження були надані такі документи:

- Договір оренди (майнового найму) нежитлового приміщення від 20 травня 2015р. укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , в бланкових рядках якого містяться два підписи виконані барвними речовинами чорного і синьо-фіолетового кольорів (а.с.79-81);

- Акт приймання-передачі до Договору оренди (майнового найму) нежитлового приміщення від 20 травня 2015р. укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , в бланкових рядках якого містяться два підписи виконані барвними речовинами чорного і синьо-фіолетового кольорів (а.с.82).

З висновку судово-почеркознавчої експертизи Луганського відділення Донецького НДІСЕ № 574-576 від 24.03.2020 року (а.с.126-131) вбачається, що підписи від імені ОСОБА_5 у Договорі оренди (майнового найму) нежитлового приміщення від 20 травня 2015 року на третьому аркуші в графі «Орендодавець» в рядку « ОСОБА_5 » та у Акті приймання-передачі до договору оренди (майнового найму) нежитлового приміщення від 20 травня 2015 року в графі «Орендодавець» в рядку « ОСОБА_5 » - виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_5 (а.с.128).

Застосовані судом норми права при вирішенні справи.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 ЦК України).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до ст..205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості(частина перша статті 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст.759 ЦК України).

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі (ч.1 ст.793 ЦК України).

Відповідно до ст..795 ЦК України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 74 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 74 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 79 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.86 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що її син ОСОБА_5 не мав волевиявлення на укладення та підписання вищенаведеного договору оренди від 20.05.2020 року, волевиявлення ОСОБА_5 щодо передачі в оренду ОСОБА_3 нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 а також не було.

Факт відсутності волевиявлення ОСОБА_5 (орендодавця) на укладення оспорюваного договору оренди (майнового найму) нежитлового приміщення від 20.05.2015 року (а.с.79) та відсутності волевиявлення ОСОБА_5 на передачу в оренду вказаного нерухомого об`єкта підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи Луганського відділення Донецького НДІСЕ № 574-576 від 24.03.2020 року (а.с.126-131).

Виходячи з аналізу норм законодавства, враховуючи, що договір оренди від 20.05.2015 року підписаний не ОСОБА_5 , що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи Луганського відділення Донецького НДІСЕ № 574-576 від 24.03.2020 року (а.с.126-131), який є повним, ясним та категоричним, щодо питань заданих судом, суд приходить до висновку, що договір оренди (майнового найму) нежитлового приміщення від 20 травня 2015 року, акт приймання-передачі до договору оренди (майнового найму) нежитлового приміщення від 20 травня 2015 року ОСОБА_5 не підписував, що свідчить про відсутність його вільного волевиявлення, як орендодавця.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню на підставі статей 203, 215 ЦК України.

До доводів представника відповідача про те, що позивачем не доведено в чому саме порушені його права, суд відноситься критично і вважає вказані доводи необґрунтованими, оскільки відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст..317 ЦК України).

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст..321 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст..391 ЦК України).

Враховуючи наведене відповідач, який незаконно, безпідставно володіючи та користуючись майном позивача, створює для останнього перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується нормами ст.141 ЦПК України.

Судом встановлено, що судові витрати позивача складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн, який останнім було сплачено при зверненні до суду (а.с.1) та витрат, пов`язаних з проведенням експертизи в розмірі 10787,04 грн (а.с.124).

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені судом в повному обсязі, вищевказані судові витрати повинен нести відповідач.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 273,352,354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору оренди недійсним, третя особа ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати договір оренди (майнового найму) нежитлового приміщення від 20 травня 2015 року, укладений в с. Шевченко Добропільського району Донецької області між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , про надання в оренду приміщення загальною корисною площею 1600 кв.метрів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) та витрати за проведення експертизи 10 787,04 грн. (десять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень 04 коп.), а всього 11 555,44 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 44 коп.).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його оголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Добропільським МРВ МВС України в Донецькій області 03.10.2001 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , народження, РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 26.02.1998 року, виданий зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 16 липня 2020 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

15.07.2020