Справа № 189/206/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2020 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 правонаступника ОСОБА_3 , Товарної біржі «Українська», третя особа: приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко Марина Григорівна про визнання договору купівлі продажу нерухомості дійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі продажу нерухомості дійсним. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 01 серпня 2000 року вона придбала у ОСОБА_3 житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за 13353 грн. Відповідно до діючого на той період часу Закону України «Про товарну біржу», угоду було укладено на Товарній біржі «Українська». Всі умови щодо письмової форми правочину були виконані. Договір купівлі продажу житлового будинку зареєстрований на Товарній біржі «Українська» 01.08.2000 року за № 108196. Відповідно до вказаного договору купівлі продажу житлового будинку за ОСОБА_4 25.08.2000 року за реєстровим № 2839 у реєстровій книзі № 16 в Синельниківському МБТІ зареєстровано право власності. 19.02.2020 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. з метою відчуження вказаного вище будинку, однак відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 56/02-31 від 19.02.2020 року їй було відмовлено, у зв`язку з невідповідністю поданих нею документів вимогам закону, а саме договору купівлі продажу вказаного житлового будинку, в зв`язку з чим, його дійсність необхідно підтвердити в судовому порядку, та рекомендовано звернутися до суду. У зв`язку з чим просить визнати договір купівлі продажу нерухомості - житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 01.08.2000 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який зареєстрований відповідно до ст. 15 ЗУ «Про Товарну Біржу» Товарною біржею «Українська» за № 108196 дійсним.

Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності представника позивачки та третьої особи, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_6 , позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі: ОСОБА_2 , Товарна біржа «Українська» в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст. 280, 287, 288 ЦПК України - заочно. Представник позивачки не заперечує проти винесення заочного рішення.

Третя особа приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1). чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5). чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6). як розподілити між сторонами судові витрати; 7). чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8). чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 01 серпня 2000 року ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_2 за 13353 (тринадцять тисяч триста п`ятдесят три) грн., на підтвердження цього між сторонами по справі був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений ТБ «Українська», реєстраційний № 108196 (а.с. 4).

З копії технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 видно, що власником є ОСОБА_7 (а.с. 5-7).

Згідно копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого 29.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 29 грудня 2007 року, актовий запис № 202. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила своє прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с. 10).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.02.2020 року, винесеної приватним нотаріусом Головко М.Г., ОСОБА_1 було відмовлено у посвідченні договору відчуження житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з невідповідністю поданих нею документів вимогам закону (а.с. 8).

Згідно копії актового запису про смерть № 268 від 29.05.2018 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 35).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 59903528 від 25.03.2020 року, спадкову справу до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 заведено у Покровській державній нотаріальній конторі (а.с. 31).

Як вбачається з листа Покровської державної нотаріальної контори № 183/01-16 від 24.03.2020 року, згідно матеріалів спадкової справи № 307/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 спадщину після її смерті прийняв син ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 33).

Згідно ухвали Покровського суду Дніпропетровської області від 15.04.2020 року, ОСОБА_2 залучено до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_3 (а.с. 38-39).

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд вважає, що оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 2000 році, відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Статтею 153 ЦК УРСР 1963 року визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня (ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» у редакції від 16.02.1997 року).

Отже, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами досягнуто згоди по всім істотним його умовам, які сторони повністю виконали, а саме, продавець отримав грошові кошти, а покупцю передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на житловий будинок.

За положеннями ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно з ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» редакцією від 16.02.1993, в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» від 28.04.1978 № 3, визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу нерухомості від 01.08.2000 року фактично відбувся, сторони всі свої зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомості виконали, нерухоме майно належним чином зареєстровано на час укладання договору, але в наступному нотаріальне посвідчення договору не відбулося, суд вважає за можливе визнати вищезазначений договір дійсним.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст. 4,13,48 Закону України «Про власність» та у відповідності до ст. ст. 12, 81, 258, 259, 263-265, 273, 274, 280, 354,355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 правонаступника ОСОБА_3 , Товарної біржі «Українська», третя особа: приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко Марина Григорівна про визнання договору купівлі продажу нерухомості дійсним - задовольнити.

Визнати договір купівлі - продажу нерухомості житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 01.08.2000 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який зареєстрований відповідно до ст. 15 Закону України «Про Товарну Біржу» Товарною біржею «Українська» 01.08.2000 року за № 108196 дійсним.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: О.С. Пустовар