ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/1733/19
Провадження № 22-ц/4820/1035/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р. С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року, суддя Стасюк Р.М., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У грудні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість згідно укладеної з відповідачем Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 09.12.2016 року в розмірі 10341,63 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування доводів позовної заяви позивач зазначив, що 09.12.2016 року з ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої останній отримав кредит у розмірі 4154,52 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Враховуючи, що відповідач своїх зобов`язань за даним договором не виконав, станом на 24.11.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 10341,63 грн., з яких: 3724,31 грн. - заборгованість за кредитом, 2336,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4022,19 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 258,18 грн. штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3982,49 грн. та судові витрати в сумі 739,76 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Зокрема не враховано, що відповідачем положення договору не оспорені, відтак безпідставним є застосування судом висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року. Вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача відсотків, чим допустив грубе порушення норм цивільного права та умов кредитного договору.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 09.12.2016 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4154,52 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 24.11.2019 року становить 10341,63 грн., з яких 3724,31 грн. заборгованість за кредитом, 2336,95 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4022,19 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 3724,31 грн. та штрафу в розмірі 258,18 грн., суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази того, що умови зазначені у позовній заяві щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій, були відомі відповідачу під час укладення договору, оскільки відсутні докази, що ці умови є складовою частиною укладеного договору, і що саме ці умови та правила надання банківських послуг мав на увазі та був обізнаний про них відповідач, підписуючи анкету-заяву. Матеріали справи не містять доказів того, що саме з долученими позивачем Умовами та правилами надання банківських послуг був ознайомлений ОСОБА_1 , тому ці Умови не можуть бути визнані такими, що приймалися сторонами при отриманні кредиту відповідачем.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштамиз огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Хоча судом першої інстанції і було встановлено, що ОСОБА_1 уклав з АТ КБ «ПриватБанк» Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 09.12.2016 року, однак суд не звернув увагу на ту обставину, що зміст вказаної Генеральної угоди вказує на платність користування кредитними коштами, наданими позивачем відповідачу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із тексту Генеральної угоди від 09.12.2016 року, яка підписана відповідачем, останній погодився з розміром наданого йому кредиту та порядком сплати процентів за використання кредитних коштів.

Так, відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт банк надає позичальнику кредит в сумі 4154,53 грн. на строк 36 місяців, з 09.12.2016 року по 31.12.2019 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку для споживчих цілей в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 2,0% щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом в строки, указані у заяві, Умовах та правилах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 162,99 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2019 року (а.с. 6 на звороті).

Згідно з проведеним позивачем розрахунком станом на 24.11.2019 року у ОСОБА_1 перед Банком наявна заборгованість за кредитом у розмірі 3724,31 грн., за відсотками за користування кредитом 2336,95 грн. (а.с.5-6).

Таким чином, враховуючи, що відповідач погодився на умови, викладені у тексті Генеральної угоди від 09.12.2016 року, позовні вимоги Банку в цій частині підлягають задоволенню.

Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 року, (справа №497/1623/17-ц, провадження №61-181 св 19), 02.10.2019 року (справа №466/7035/14-ц, провадження №61-27275 св 18), від 03.10.2019 року, (справа №645/4387/16-ц, провадження №61-30000св18) виклав відповідні правові висновки.

Згідно з п. 2.8 вказаної Угоди відповідач зобов`язався при порушенні ним умов даної угоди сплатити банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).

Проте, як вбачається зі змісту Генеральної угоди від 09.12.2016 року, а саме п. 2.8. вказаної угоди, розмір пені та порядок її сплати не визначено.

Суд першої інстанції правильно вказав на те, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 09.12.2016 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду від 09.12.2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах розмірах.

Крім того, роздруківка із сайту Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно вони не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який містяться в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09.12.2016 року шляхом підписання Генеральної угоди (постанова Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі №332/1810/16-ц, провадження №61-19765 св18).

За таких обставин слід прийти до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача пені та комісії, проте неповно з`ясувавши обставини, безпідставно відмовив у стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів за користування наданим кредитом, розмір яких був визначений сторонами у підписаній ними Генеральній угоді від 09.12.2016 року. Загальний розмір заборгованості, розмір якої підтверджено доказами і який підлягає стягненню з позичальника на користь кредитора становитиме 6319,13 грн. (3724,31 +2336,95 +258,18 =6319,44).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 173,92 грн.: (6319,44 грн./ 10341,63 грн. х 100%) = 61,11% х 1921 грн. : 100% = 1 173,92 грн.). При зверненні до апеляційного суду позивач сплатив 2881,50 грн. судового збору, апеляційна скарга задоволена повністю, тому на користь апелянта з відповідача підлягає стягнення 2881,50 грн. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 09 грудня 2016 року в розмірі 6319 грн. 44 коп. (шість тисяч триста дев`ятнадцять грн. 44 коп.) яка складається з: 3724 грн. 31 коп. (три тисячі сімсот двадцять чотири грн. 31 коп.) заборгованості за кредитом, 2336 грн. 95 коп. (дві тисячі триста тридцять шість грн. 95 коп.) заборгованості зі сплати відсотків за користуванням кредитом, 258 грн. 18 коп. (двісті п`ятдесят вісім грн. 18 коп.) штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції в розмірі 1173, 92 грн. (одна тисяча сто сімдесят три грн., 92 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 2881,50 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна грн., 50 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 липня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова