справа № 208/794/20
№ провадження 2/208/1266/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.

За участю: секретаря судового засідання - Корнієнко К.Є.,

Позивача - ОСОБА_1 ,

Представника позивача - адвоката Серебрякова Е. С.,

Відповідача - ОСОБА_2 ,

Представника відповідача- адвоката Редько С.М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири»,-

встановив:

1.Позиція позивача.

В лютому 2020 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся позивач ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 «про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири», відповідно до позовних вимог позивач прохає:

-стягнути з ОСОБА_2 на користь, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , майнову шкоду в сумі 26 239,90 грн. (двадцять шість тисяч двісті тридцять дев`ять гривень 90 копійок), завдану внаслідок залиття квартири.

-стягнути з ОСОБА_2 на користь, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок), завдану внаслідок залиття квартири;

-стягнути з ОСОБА_2 , на користь, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , усі понесені мною судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12.10.2007 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2007 р. № 16904137. В жовтні 2019 року відбулося залиття вище зазначеної квартири. Відповідно до Акту від 30.10.2019 р. № 135, який був затверджений директором ТОВ «Оселя» () та складений його комісією у складі техніка ОСОБА_3 та майстра ОСОБА_4 при обстеженні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , були виявлені наступні сліди залиття квартири: - кімната: вугол стіни (сумісна з кухнею) - шпалери пошкоджені на площі приблизно 1м2 х 0,30 м2; - підлога - пошкоджений лінолеум на площі приблизно 1,5 м2 хім2; - двері між коридором та кімнатою не зачиняються (розбухли під водою); сталося затікання води в електричну розподільчу коробку, розетку та вимикач; коридор: на підлозі деформована плитка USB, залито розетку та вимикач; кухня: на стіні сумісній з кімнатою сталося відшарування структурної фарби 16 см х 20 см; залито 2 розетки; санвузол (сумісний): на стелі між листами пластику сліди затікання; залито розетку. 1 Також водою залито телевізор та кондиціонер. Разом з цим в Акті зазначено, що причиною залиття даної квартири став зрив крана на опалювальному приладі (батареї), самостійно встановленому власником квартири № 60 , яка розташована поверхом вище. Кран, який встановив власник квартири виявився неякісним, що і призвело до залиття квартири, що розташована поверхом нижче , а саме квартири № 54 . Звідси вбачається, що винною особою у затопленні даної квартири є власник квартири АДРЕСА_2 . Цим власником є ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 197844160 від 27.01.2020року. Так, відповідно до вказаної довідки ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, ВВМ № 605196 реєстр № 3965 від 08.10.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А . Вартість спричиненої майнової шкоди складає 15 842,90 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок дві гривні 90 копійок), що підтверджується висновком експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 945/11-19 від 19.12.2019 р. Разом з цим позивач поніс витрати на оплату послуг експерта, які складають суму в розмірі 2644,00 грн. (дві тисячі шістсот сорок чотири гривні 00 копійок), що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру № 945 від 13.11.2019 року. Також, позивач поніс витрати на оплату послуг за складання акту обстеження № 135 від 30.10.2019 року у розмірі 35,00 грн. (тридцять п`ять гривень 00 копійок), що підтверджується квитанцією № 00001 від 07.11.2019 року та оплатою поштової кореспонденції на адресу Відповідача щодо запрошення його на обстеження квартири у розмірі 18,00 грн. (вісімнадцять гривень 00 копійок), що підтверджується копією чеку та описом вкладення до листа. Крім цього, сервісним центром РОСТОК згідно акту технічного огляду, який додається до позову, проведений огляд телевізору моделі TV LG 32LB582VZG.BDRWLJU, який був пошкоджений внаслідок залиття квартири, та виявлена необхідність заміни LCD панелі, з вартістю ремонту в розмірі 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок). Разом з цим позивачем понесені витрати по вартості діагностики телевізору у сервісному центрі у розмірі 200 грн, (двісті гривень 00 копійок). Окрім майнової шкоди позивачу була спричинена і моральна шкода, яка проявилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для залучення спеціалістів з приводу встановлення факту затоплення квартири, доставку техніки до сервісного центру, отримання необхідних документів, встановлення розміру шкоди, отримання правової допомоги. Розмір моральної шкоди позивач оцінюю в 3000,00 грн. В свою чергу Відповідач добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажає попри неодноразові звернення.

2. Позиція відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав вцілому, та надав відзив на позов в якому зазначив: що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами факту залиття його квартири відповідачем, а відповідно і вини Відповідача у цьому.

Відповідач вважає доказ заявлений позивачем, а саме акт №135 від 30.10.2019 року, складений комісією у складі техніка ОСОБА_3 та майстра ОСОБА_4 , затверджений директором ТОВ «Оселя» Лещинським В.М. (далі- Акт), таким що не відповідає вимогам закону та є недопустимим доказом.

Так, відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17.05.2005 N 76 (далі - Правила N 76), передбачено:

- п.2.1.3. Правил №76 передбачає, що загальний огляд здійснюється комісією, до складу якої входять відповідні спеціалісти виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та представники громадських організацій, правління ЖБК та ОСББ.

У разі необхідності до складу комісій можуть включатися спеціалісти - експерти проектних інститутів та спеціалізованих організацій;

-п.2.2.1 Правил №76 встановлює, що позапланові огляди передбачають огляд окремих елементів будинку або приміщень після злив, ураганних вітрів, сильних снігопадів, повеней та інших явищ стихійного характеру, що викликають ушкодження окремих елементів будинків, а також у разі аварій на зовнішніх комунікаціях чи при виявленні деформації конструкцій і несправності інженерного обладнання, що порушують умови нормальної експлуатації;

-п. 2.3.6 Правил №76 - у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт

(додаток N 4);

-в додатку 4 Правил N 76 визначена типова форма акта про залиття та відомості, які обов`язково повинні бути зазначені у ньому. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

-пунктом 2.9.8. Правил № 76 визначено, що Аварійно-ремонтна служба здійснює:

-термінове прочищення каналізації і сміттєпроводів усередині будівель;

-усунення аварійних ушкоджень систем водопроводу, опалення і каналізації, що перебувають у власності або на обслуговуванні організацій, що обслуговуються аварійною службою;

-ліквідацію ушкоджень у внутрішніх мережах електропостачання, що перебувають у власності організацій, які обслуговуються аварійною службою;

-пунктом 2.9.9. Правил N 76 визначено, що при надходженні сигналів про аварію або ушкодження магістралей водопроводу, каналізації, теплопостачання, телефонної мережі, підземної електросилової і електричної мережі, трансформаторних підстанцій і ввідних шаф, газопроводів і газового обладнання аварійна служба зобов`язана повідомити у відповідні спеціалізовані підприємства, їх аварійні служби і простежити за виконанням необхідних робіт зазначеними службами до повної ліквідації аварій.

Відповідно до ст.24 Житлового кодексу України, житлово - експлуатаційна організація повинна провести позаплановий огляд.

Відповідно до листа від 29.12.2009 р. N 12/20-11-1975 Міністерство з питань житлово-комунального господарства України «....Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою,

В акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо -.становлення вини особи, що вчинила залиття.

Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої та з боку винної сторони не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин).»

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; при цьому предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 ЦПК України визначено що обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

З вищевикладених правових норм, яким повинен відповідати акт про залиття вбачається наступні порушення та невідповідності вимогам перелічених вище норм.

Як вбачається із Акту №135 від 30.10.2019р. він був складений техніком ОСОБА_3 та майстром ОСОБА_4 та затверджений директором ЖЕКу, який обслуговує даний будинок. В порушення вимог Правил №176 до участі у складенні акту не були залучені: слюсар-сантехнік (слюсар-електрик), не були залучені представники організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення. Не зрозуміло на якій підставі вони дійшли висновку про винуватця залиття квартири позивача та що причиною залиття є зрив самостійно встановленого власником квартири 60 крану на опалювальному приладі а також те, що такий кран виявився неякісним. Як вбачається з Акту №135 була обстежена тільки квартира №54 про обстеження квартири № 60 мова не ідеться; також не зрозуміло яким чином технік ОСОБА_3 та майстер ОСОБА_4 не будучи відповідними сертифікованими спеціалістами, а відповідно не маючи спеціальних знань з таких питань, без обстеження квартири №60 та без відповідного дослідження (експертизи) встановили що такий кран встановлений самостійно та є неякісним.

Також в Акті №135 було зазначено, що «причиною залиття квартири №54 є зрив крана на опалювальному приладі (батареї), самостійно встановленому власником квартири №60 , яка розташована поверхом вище». Однак дані твердження зовсім не відповідають обставинам справи, оскільки поверхом вище розташована квартира №57 (на четвертому поверсі будинку) в той час як квартира №60 розташована на п`ятому поверсі будинку або через поверх від квартири позивача.

Відповідач, як заінтересована особа, не був залучений та не був присутній при складанні акту №135 від 30.10.19, що свідчить про грубе порушення Правил №76 і має наслідком те, що даний Акт не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ по справі. Відсутність відповідача при складанні Акту №175 призвела до порушення прав відповідача як заінтересованої особи, оскільки саме до нього тепер виставлена вимога про стягнення матеріальної і моральної шкоди внаслідок залиття. Порушення виразилось у тому, що відповідач був позбавлений можливості заперечувати проти відомостей які зазначені у даному акті а також наводити свої обґрунтування та докази своєї невинуватості у залитті квартири №54 .

В Акті №135 відсутня інформація про завдану матеріальну шкоду, а саме не зазначено які обсяги робіт які необхідно виконати та не зазначено їх орієнтовну вартість. Також не зазначено причини неявки зацікавлених осіб чи відомостей щодо їх відмови від участі у проведенні обстеження або відмова від підпису, якщо таке мало місце.

Посилання Позивача про те, що відповідач повідомлявся про складання Акту та був запрошений на обстеження квартири не відповідає дійсності, оскільки як вбачається із доданих до позовної заяви фіскальних чеків Укрпошти, а також опису вкладення до цінного листа, запрошення адресоване відповідачу було направлено 16.11.2020р., в той час як акт № 135 був складений 30.10.2019р.. Про отримання відповідачем даного запрошення взагалі не ідеться. Більш того, як вбачається із тренінгу поштового відправлення за номером 213 - інформація про даний лист відсутня, тому що не зареєстрована в системі, що може свідчити про те, що лист у якому містилося запрошення взагалі не направлявся на адресу Відповідача.

Зазначене вище, в своїй сукупності, дає підстави стверджувати про недоведеність Позивачем вини Відповідача у залитті квартири № 54 . Відсутність вини відповідача виключає його відповідальність перед позивачем по правовідносинам з відшкодуванню заподіяної шкоди (ст. 1166 Цивільного кодексу України), і дана обставина має наслідком відмови у задоволенні позову. По-друге, недоведеність Позивачем що йому спричинена матеріальна шкода належними та допустимими доказами.

Висновок експерта Харченко В.В., за результатами проведення експертного- будівельно-технічного дослідження №945/11-19 від 19.12.2019р. не відповідає вимогам ЦПК України. Так, відповідно до ч.1,7 ст. 102 ЦПК України «Висновок експерта - це докладній опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовуй відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначене: законодавством.

Разом з тим, у висновку будівельно-технічного експертного дослідження 18 серпня 2014 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. У наданому Позивачем висновком експерта №945/11-19 від 19.12.2019 року відсутні відомості про попередження про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те що висновок виготовлений для подання для суду, що ставить під сумнів в його об`єктивності та допустимості.

Відповідно до cm. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також Позивачем не підтверджено факту оплати за такий висновок: згідно акту № 945/11-19 здачі-приймання висновку № 945/11-19 зазначено, зокрема що експертом на виконання роботи затрачено 32 години; при цьому ціна роботи складає: 16 год. Х 57.00грн.=2512.00грн.

Також відповідно до Акту №932 від 19.12.2019р. та квитанції до прибуткового касового ордеру №945 від 13.11.2019р. незрозуміло яку суму коштів оплатив Позивач за висновок експерта №945/11-19 так як цифрами зазначена сума 2644грн., а поруч з нею в дужках прописом інша сума - дві тисячі п`ятсот дванадцять грн.

Також у даних документах зазначене найменування Замовника: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності, та адресі квартири яка було об`єктом дослідження.

Згідно ст.81 ЦПК України «Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Щодо вимог позивача на відшкодування вартості техніки, а саме згідно до акту технічного огляду від 22.01.2020 р., то зі змісту даного Акту вбачається, що «в ходе диагностики TV LG 32LB582V- ZG.BDRWLJU, s/n 501RAET23860, обнаружено - затемненное пятно в нижнем левом углу, образовавшееся (со слов клиента) в результате попадания жидкости». Відповідно до данного акту вартість ремонту складає 7500грн. Як вбачається з даного акту він складений Приватним підприємцем ОСОБА_5 , код НОМЕР_2 , який не є ні експертом ні оцінювачем майна; не має спеціальних знань з метою визначення розміру матеріальної шкоди а тому даний доказ не можна вважати належним та допустимим у даній справі. Також Позивачем не доведено що дійсно йому належить телевізор який наданий ПП ОСОБА_5 для написання Акту, і що дійсно цей телевізор був ушкоджений внаслідок залиття його квартири. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

3. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 , до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. та без фіксації, не скористався правом подачі відповіді на відзив, та просив розглядати справу на основі поданих доказів. Представника позивача адвоката Серебрякова Е.С., до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, та без фіксації, прохав позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволені позову просив відмовити, підтримав позицію викладену в відзиві на позов. Представника відповідача адвоката Редько С.М. до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, та без фіксації, в задоволені позовних вимог просив відмовити.

4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

02.02.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом.

16.04.2020 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

5. Фактичні обставини встановлені судом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12.10.2007 р. (а.с. 11) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2007 р. № 16904137 (а.с.12).

Відповідно до Акту від 30.10.2019 р. № 135, який був затверджений директором ТОВ «Оселя» (), складений комісією у складі: техніка ОСОБА_3 та майстра ОСОБА_4 , при обстеженні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , були виявлені наступні сліди залиття квартири: - кімната: вугол стіни (сумісна з кухнею) - шпалери пошкоджені на площі приблизно 1м2 х 0,30 м2; - підлога - пошкоджений лінолеум на площі приблизно 1,5 м2 хім2; - двері між коридором та кімнатою не зачиняються (розбухли під водою); сталося затікання води в електричну розподільчу коробку, розетку та вимикач; коридор: на підлозі деформована плитка USB, залито розетку та вимикач; кухня: на стіні сумісній з кімнатою сталося відшарування структурної фарби 16 см х 20 см; залито 2 розетки; санвузол (сумісний): на стелі між листами пластику сліди затікання; залито розетку. 1 Також водою залито телевізор та кондиціонер (а.с. 18).

Як вбачається з заявленого позивачем доказу, а саме акту (а.с. 18), складений комісією ТОВ «Оселя» від 30.10.2019 року № 135, комісією не встановленого коли саме відбулося залиття квартири позивача, а саме квартири АДРЕСА_1 , кому вона належить та на підставі який правовстановлюючих документів, хто як власник або представник власника заявленого житла брав участь у її огляді комісією, та забезпечував доступ комісії до житла, не зазначено хто є власником квартири № 60 у зазначеному будинку , чи брав власник або представник власника квартири № 60 у обстеженні участь, чи надавав квартиру № 60 для огляду комісії, чи оглядалася взагалі квартира № 60 зазначеною комісією, чи ознайомлені власник квартири № 54 та власник квартири № 60 з даними актами, чому визначена винність комісією власника квартири № 60 , а не квартири що розташована безпосередньо над квартирою № 54, - квартира № 57 , чим підтверджено запрошення відповідача, а саме власника квартири № 60 для участі у комісійному обстежені квартир та виявлення причини залиття квартири № 54 , так як наданий доказ позивачем відправлення на ім`я відповідача ОСОБА_2 як запрошення для участі у обстеженні квартири після її залиття датований 16.11.2020 року (а.с. 42), в той же час як акт обстеження квартири складений 30.10.2019 року (а.с. 18).

В Акті зазначено, що причиною залиття за адресою: АДРЕСА_1 став зрив крана на опалювальному приладі (батареї), самостійно встановленому власником квартири № 60 , яка розташована поверхом вище (а. с. 18 ), при цьому не зазначено, яка система опалювання була обстежена комісією та де в цій системи (її частині) стався зрив, так як акт не містить даних щодо обстеження квартири відповідача ОСОБА_2 , а саме квартири

№ 60, чи відмови у доступі для обстеження зазначеної квартири. Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 197844160 від 27.01.2020року (а.с. 16).

Так, відповідно до вказаної довідки ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, ВВМ № 605196 реєстр № 3965 від 08.10.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А . (а.с. 16).

Також зазначений акт не містить даних встановлених комісією, хто є власником квартири № 54 та квартири № 60 , та відомостей що зазначені особи - власники, або представники власника житла приймали участь у обстеженні квартири, що підтвердило б сам факт допуску зазначеної комісії як до квартири позивача - ОСОБА_1 так як без знаходження у приміщені квартири, не можливо встановити її залиття, обсяги залиття, та причини залиття.

Також у акті відсутні родові ознаки побутової техніки, її найменування, маркування, модель, тощо, що бо можливо було встановити її дані для прийняття заявленого акту як доказ, а зазначення лише родових ознак як «телевізор» та «кондиціонер», без зазначення в тому числі їх місце розташування, та підтвердження наявності на час огляду, без участі власника квартири, не доводить фактів заявлених у позовній заяві.

Щодо вартості спричиненої майнової шкоди, зазначені вимоги заявлені позивачем обґрунтовуються в тому числі заявленою сумою 15 842,90 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок дві гривні 90 копійок), на підставі висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 945/11-19 від 19.12.2019 р. (а.с.13-37); вартістю суми за послуги експерта у розмірі 2644,00 грн. згідно до квитанції прибуткового касового ордеру № 945 від 13.11.2019 року (а.с. 38); витрати на оплату послуг за складання акту обстеження № 135 від 30.10.2019 року у розмірі 35,00 грн., що підтверджується квитанцією № 00001 від 07.11.2019 року (а.с. 41); витратами за оплату поштової кореспонденції на адресу відповідача щодо запрошення його на обстеження квартири у розмірі 18,00 грн. згідно до копії чеку та описом вкладення до листа (а.с.42); сервісним центром РОСТОК згідно акту технічного огляду, проведений огляд телевізору моделі TV LG 32LB582VZG.BDRWLJU, який був пошкоджений внаслідок залиття квартири, та виявлена необхідність заміни LCD панелі, з вартістю ремонту в розмірі 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок)(а.с. 40); витрат по вартості діагностики телевізору у сервісному центрі у розмірі 200 грн, (двісті гривень 00 копійок) (а.с. 40).

В той же час, експертний висновок (а.с. 13-37), складений на підставі акту № 135 (а.с. 19), і також не містить дати події - залиття квартири, що прямо пов`язане з подією та її наслідками.

Щодо доказу на підтвердження понесення витрат на оплату послуг з експертного дослідження, позивачем надана квитанція № 945 (а.с. 38), яка містить данні щодо проведення оплати за послуги експерта, які різняться між собою, а саме у квитанції зазначено суму 2644 гривні та 2512 гривень, що не є тотожним.

Щодо Акту технічного огляду Сервісним центром «РОСТОК» (а.с. 40), то зазначений акт складений 22.01.2020 року, телевізора TV LG 32LB582V-ZG.BDRWLJU, s/n 501RAET23860, але в той же час, позивачем не підтверджено, що даний телевізор є його власністю так як ні чеків ні гарантійних документів які б підтверджували право власності позивача на заявлене майно суду не надано, крім того, не можливо встановити чи є заявлений телевізор тим, який зазначений у акті № 135 (а.с. 19), так як жодних ознак телевізора відображеного у акті не міститься, крім того враховуючи відсутність встановлення дати події - залиття квартири позивача, відсутнє жодне обґрунтування, що саме заявлений телевізор а не будь-який інший, як оглянутий 22.01.2020 року має відношення до події - залиття квартири № 54 , зазначеної вище, що сталося у 2019 році у жовтні місяці, якщо виходити з місяця складення самого акту.

Окрім майнової шкоди заявленої позивачем, позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 гривень, яка проявилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для залучення спеціалістів з приводу встановлення факту затоплення квартири, доставку техніки до сервісного центру, отримання необхідних документів, встановлення розміру шкоди, отримання правової допомоги (а.с. 43-45).

6. Правові норми законодавства застосовані судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

У постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі№ 6-168цс13 зроблено висновок по застосуванню статті 1190 ЦК України та вказано, що особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна немайнова шкода ,заподіяна громадянинові діяннями іншої особи, відшкодовуються особою, що заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральну шкоду заподіяно не по її вині. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, що причинила шкоду, фізичних або моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків .

Відповідно до ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із послідуючими змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

7. Висновки та мотиви прийнятого рішення.

Так, згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України).

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У ст. 1166 ЦК міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень.

Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Принцип належності доказів полягає в тому, що суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Відповідно дост.129 Конституції України Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, та рішень Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року, від 22.10.2010 року, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 принцип правової визначеності (основу якого утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин визначених правових наслідків) є складовим елементом верховенства права.

Відповідно до підпункту «m» пункту 1, також п. 47, 49 висновків та рекомендацій Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень (від 18.12.2008р.), якість судового рішення залежить насамперед від якості його обґрунтування, яке може містити тлумачення юридичних принципів; при цьому завжди необхідно дбати про забезпечення правової визначеності та послідовності. Однак коли суд вирішує відійти від попередньої практики, у рішенні слід чітко вказати про це.

При цьому законність судового рішення виступає однією з гарантій встановлення істини у справі та забезпечення захисту прав і свобод людини. У цьому зв`язку законодавчий зміст принципу законності є тим положенням, яке гарантує абсолютний правовий захист, що надає можливість суб`єктам права бути захищеними у правовий спосіб незалежно від будь-яких обмежень приватного чи державного характеру.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 21 лютого 2018 року, справа № 736/719/16-ц, провадження № 61-2068св18 істотним порушенням норм процесуального права є зокрема, порушення судами першої та апеляційної інстанцій процедури встановлення фактичних обставин справи на підставі припущень, без підтвердження їх доказами.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Виходячи із заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь, як майнової так і немайнової шкоди, суд на підставі належних та допустимих доказів, повинен встановити підставі для покладення такого обов`язку, а тому є необхідним встановити наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Судом враховується правова позиція викладена у Постанові ВС постанова від 14.02.2018 у справі № 686/10520/15-ц, згідно із частиною четвертою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. А статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

ВС роз`яснив, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Для порушення саме факту майнових прав позивача та підстав для їх відшкодування, необхідною умовою є встановлення такого факту, які й би підтверджувався доказами, які є допустимими.

Як вбачається із позиції сторони позивача, основним доказом винуватості відповідача є акт № 135 від 30.10.2019 року (а.с. 18).

Так, згідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №?76 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №?927/11207 (надалі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

У додатку №?4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті мають бути зазначені такі відомості:

1) дата складання акту (число, місяць, рік);

2) прізвища, ініціали та посади членів комісії;

3) прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди;

4) адреса квартири, поверх, форма власності;

5) характер залиття та його причини;

6) завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених унаслідок залиття речей та їхня орієнтовна вартість);

7) висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

згідно до роз`яснення наданого Міністерством з питань житлово-комунального господарства України у Листі від 29.12.2009 р. №12/20-11-1975, відповідно до якого вказується, що п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи,яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.

Окрім забезпечення присутності осіб, визначених у зазначених Правилах, зацікавленим особам слід домогтися належного оформлення акта (оскільки нерідко представники ОСББ, житлово-експлуатуючих організацій та інші особи, що входять до складу комісій не мають юридичної освіти, в силу чого складають акти про залиття, не вказуючи необхідної інформації). Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.». Проста фіксація замокання стін та стелі не буде розцінена судом як належний доказ того, що залиття сталося з вини Відповідача.

Аналогічної позиції викладена у Постанові Верховного Суду України: у справі № 6-2125цс16 від 23.07.2017 року, в який було зазначено, що позивачі не надали комісійного акта, складеного за участю представників обслуговуючої організації, яким би було зафіксовано сам факт затоплення, а також причини затоплення та завдані пошкодження, а суди попередніх інстанцій, установивши факт залиття квартири, не з`ясували причини залиття квартири позивачів та не установили особу, відповідальну за завдану шкоду.

Важливою умовою для вирішення цього спору є визначення розмежування відповідальності між власником житла та особами винними у завданні шкоди, для цього як раз і необхідне точне встановлення причини залиття.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається із наданого акту № 135 від 30.10.2019 року (а.с. 18), акт складений в порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №?76, так як не містить:

- даних про саму подію - залиття, дати залиття;

- даних про власника квартири що зазнала шкоди, а містить лише номер квартири та будинку, найменування вулиці, підстав власності такої особи;

- не містить даних форми власності квартири № 54 ;

- не містить даних щодо характеру такого залиття та його причини, не зазначено, місце прориву, як наслідок залиття системи опалення чи водопостачання, дільниця такої системи та її місцерозташування;

- не містить обсягів необхідного ремонту приміщень квартири, при зазначені переліку пошкоджень унаслідок залиття речей, не відображено їх родові ознаки (найменування, маркування, модель тощо…), не містить орієнтовну вартість шкоди;

- висновок комісії щодо встановлення вини власника квартири № 60 не містить даних про власника заявленої квартири, форми власності, обґрунтувань визначення квартири № 60 , яка розташована на п`ятому поверсі будинку, як квартири що розташована поверхом вище, замість квартири № 57 , яка фактично розташована над квартирою позивача;

- відсутні дані що при складанні акту були присутні власники (або представники власника) квартир № 54 та № 60, що підтверджувало б надання для огляду комісії таких квартир, а у разі відмови власників квартир від надання доступу для їх огляду комісією, відомості щодо такої відмови;

- відсутні дані що власники квартир № 54 та № 60, або їх представники обізнані із складеним актом.

Судом враховується правова позиція викладена у Постановах ВС від 21.02.2018 в справі №?2-1974/11, згідно до якої зазначено, що акт не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, тому що у ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші потрібні для такого документа реквізити. Тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Колегія суддів також зауважила, що аргументи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій необґрунтовано визнано неналежним та недопустимим доказом акт комісії КП ЖКС «Фонтанський» від 12 грудня 2007 року, не варті уваги, оскільки судами встановлено, що в цьому акті всупереч вимогам Правил не зазначено характер залиття квартири та його причини, а також відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Крім того, у вказаному акті не зафіксовані відомості щодо потерпілої та винної сторони, як і будь-які дані про осіб, присутніх під час оформлення акта.

У постанові від 10.05.2018 в справі №?465/2120/14-ц суд касаційної інстанції також наголосив, що зважаючи на викладене, суди не звернули увагу на невідповідність акта обстеження від 6 лютого 2014 року зазначеним Правилам, оскільки він не містить відомостей щодо характеру залиття та його причини, не зазначено осіб, які допустили таке залиття, а також інші потрібні відомості, які слід зазначити під час складання такого виду документа. Водночас він був складений через понад п`ять місяців із моменту можливого залиття приміщення, належного ПП «Ланда».

А тому враховуючи що акт № 135 від 30.10.2019 року не містить необхідним даних які б визначали дату та місце події - залиття квартири, дані про власника житла яке зазнало залиття, зафіксовану причину такого залиття, місця прориву, найменування системи яка зазнала прориву, дані про власника житла в якому відбулося прорив системи чи поломки приладів, участь власників залитої та винної квартир, підстав для визначення квартири № 60 (п`ятий поверх ) як квартири яка безпосередньо знаходиться над квартирою № 54 (третій поверх ), та висновок комісії щодо винності саме власника квартири № 60 , не містить визначення меж залиття, обсягу пошкоджень, орієнтовної суми на відшкодування, та родових ознак речей що пошкоджені, без участі власників житла, без допуску комісії до приміщень квартир, а тому складений акт № 135 від 30.10.2019 року (а.с. 18), як такий що складений в порушення до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №?76 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №?927/11207 (надалі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил), згідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, ст. 79 ЦПК України, ст. 80 ЦПК України, не може бути прийнятий судом до уваги, як допустимий, достовірний та достатній доказ, так як оформлений в порушення зазначених вимог не містить даних які б надали можливість встановити дійсні обставини, та за своїй сукупності не надає змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Судом встановлено, що експертний висновок № 945/11-19 від 19.12.2019 року (а.с. 19-37), складений з врахуванням акту № 135 від 30.10.2019 року, без дотримання вимог ч. 7 ст. 102 ЦПК України, ч. 5 ст. 106 ЦПК України, тому в розумінні ст. 110 ЦПК України, даний висновок не може слугувати доказом винуватості відповідача ОСОБА_2 , як підставу для його відповідальності з заявлених обґрунтувань.

Зазначені вище норми права знайшли своє відображення у правовій позиції Великої палати Верховного суду викладеній у Постанові від 18.12.2019р. у справі №522/1029/18, так зокрема у п.п. 67, 68, 70, 71 зазначено: частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 cm. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

А тому, враховуючи фактичні обставини встановлені під час судового розгляді, з врахуванням доказів наданих сторонами, жодних підстав для такої відповідальності не встановлено, а стороною позивача жодного доказу на винність сторони відповідача - протиправну поведінку не надано. Також в ході судового розгляду з боку сторін були висловлені припущення щодо причини залиття квартири позивача, натомість жодного доказу на причину такого залиття сторонами не подано (експертний висновок тощо).

Обов?язковою підставою деліктної відповідальності є також причинний зв?язок між протиправною поведінкою і шкодою, який характеризують наступні положення: причинний зв?язок існує там, де є тимчасова послідовність явищ. Причина завжди передує результату, а останній - це тільки та зміна в зовнішньому світі, яка створюється дією причин; причина з необхідністю породжує свій наслідок. Там, де зв?язок результату з дією, що йому передувала, випадковий, взагалі немає причинного зв?язку, а є проста послідовність подій; причина і наслідок мають значення відносно конкретного випадку.

Як встановлено в ході судового розгляду, такий причинний зв`язок між причиною, яка також не доведена та не встановлена, і наслідком - залиттям квартири позивача, не доведена.

Крім того, законодавством установлено, що відшкодування шкоди полягає у відшкодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення. Стосовно акту технічного огляду від 22.01.2020р. з його змісту вбачається, що «в ходе диагностики TV LG 32LB582V- ZG.BDRWLJU, s/n 501RAET23860, обнаружено - затемненное пятно в нижнем левом углу, образовавшееся (со слов клиента) в результате попадания жидкости». Відповідно до данного акту вартість ремонту складає 7500грн. Даного акту він складений Приватним підприємцем ОСОБА_5 , код НОМЕР_2 , який не є ні експертом ні оцінювачем майна; не має спеціальних знань з метою визначення розміру матеріальної шкоди.

Також, в ході судового розгляду не підтверджено факту того, що саме заявлений телевізор є власністю позивача, так як жодних документів на нього суду не надано, та не підтверджено що заявлений телевізор, який відображений у акті № 135 від 30.10.2019 року (а.с. 18), так як в акті не зазначено ні найменування телевізору, ні його марку, ні навіть його кольор тощо, на зазначено в якій частині пошкодження які зафіксовані комісією при зовнішньому огляді телевізора, не зазначено період такого пошкодження та винності визначеної особи, а тому не доводить причинно наслідковий зв`язок між подією яка виникла у жовтні 2019 року, та датою огляду телевізора у січні 2020 року, та не доводить винності саме відповідача, як безумовною підставою для його відповідальності.

А тому в заявленій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Щодо заявлених вимоги позивачем на відшкодування моральної шкоди, то судом враховується:

- ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із послідуючими змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб;

- п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди" (зі змінами та доповненнями), передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Ті обставини, про які зазначає позивач в своєму позові в обґрунтування наявності моральної шкоди, завданої з боку відповідача, не свідчать про наявність такої шкоди, не вказують на протиправність діяння відповідача, не вказують на наявність причинного зв`язку між шкодою та діями, не вказують на вину відповідача.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, враховуючи з недоведеністю під час судового розгляду протиправної поведінки з боку відповідача щодо позивача, порушень саме відповідачем прав позивача, зазначені вимоги в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених вимоги позивачем про відшкодування з боку відповідача понесених позивачем судових витрат, суд керуючись вимогами ст.141 ЦПК України, такі витрати залишає за позивачем, без їх відшкодування.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Так, згідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

А тому, виходячи з вищенаведеного, враховуючи підстави та обґрунтування позовних вимоги, заперечень відповідача викладених у відзиві на позов, дослідив докази надані сторонами, встановив відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили наявність винності відповідача у заподіянні шкоди позивачеві, що ці дії були неправомірними, що між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

8. Розподіл судових витрат між сторонами.

Стаття 133 ЦПК визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Згідно з ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо стягнення понесених судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволені позовних вимог в повному обсязі, судові витрати понесені позивачем, покладаються на позивача.

Витрати понесені відповідачем не заявлені для відшкодування, а тому з цих підставі не вирішуються на час ухвалення судового рішення.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири» - відмовити повністю.

Судові витрати понесені стороною позивача ОСОБА_1 , - покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Івченко Т. П.