Справа № 487/2521/20
Провадження № 2/487/1580/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

06 липня 2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі : головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря Дорош В.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно отриманого майна,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно отриманого майна - вартість частки у статутному фонді ПП «КРАФТ.НІК» 735 000,00 грн.

15 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вважає спір між сторонами корпоративним та таким, що підлягає розгляду у порядку господарського судочинства. З цих підстав просив закрити провадження у справі. У разі, якщо суд вирішить, що справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, у задоволенні позову відмовити. Також зазначив, що відповідач понесення витрати на правничу допомогу, розмір якої за попереднім розрахунком складає 40 000 грн. представник відповідача у порядку та строки, передбачені у статті 141 ЦПК України, надасть до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, розрахунок суми та відповідні докази. Просив судові витрати покласти на позивача.

24 червня 2020 року на виконання вимог ухвали від 12.05.2020 Департаментом з надання адміністративних послуг надані документи реєстраційної справи по ПП «КРАФТ.НІК».

26 червня 2020 року до суду надійшла заява представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яка отримана суддею 01.07.2020.

02 липня 2020 року до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Гребенюк А.С., в якій просить у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання розглянути питання щодо підвідомчості спору без її участі та закрити провадження у справі.

06 липня 2020 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 про розгляд справи в частині заяви про закриття провадження у справі без його участі. Вимоги викладені в заяві не визнає.

Розглядаючи заяву про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Статтями 124,125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною першою статті 19 ЦПК України, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Разом із цим стаття 20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Отже, правильне визначення юрисдикційності цього спору в межах доводів та вимог касаційної скарги залежить від установлення наявності або відсутності спору, що виник з корпоративних відносин між сторонами в цій справі.

Відповідно до частини першої статті 62 Господарського кодексу України (далі - ГК України), підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці, а також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи (частина перша статті 113 ГК України).

Разом з тим, відповідно до частин першої, третьої статті 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

У даній справі позивач обґрунтовує вимоги тим, що сторони були учасниками Приватного підприємства «КРАФТ.НІК». Позивач вийшов зі складу учасників підприємства. 15.10.2019 відповідач прийняв одноосібне рішення, яким виключив позивача зі складу часників підприємства. Статутний капітал на розмір частки виключеного учасника зменшено не було, договорів про відступлення частки підприємству не було. Оскільки відповідач, приймаючи рішення про виключення позивача із учасників підприємства, не зменшив статутний фонд підприємства на розмір частки учасника, що вибув і не виплатив вартість вказаної частки позивачу, він фактично привласнив належну позивачеві частку і у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Отже, оскаржуючи дії учасника підприємства, позивач фактично оскаржує наслідки виходу із учасників підприємства, перехід права власності на частку у статутному капіталі, а звідси - у цій справі наявний спір, що виник з правочинів щодо часток в юридичній особі, розгляд якого відноситься до юрисдикції господарських судів.

Окрім цього, оскільки позивач посилається на порушення його прав при виході зі складу учасників підприємства, тобто порушення його корпоративних прав, то цей спір є господарсько-правовим і підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Отже, якщо учасник юридичної особи обґрунтовує позовні вимоги порушенням корпоративних прав такого учасника, то цей спір є спором про право управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарських судів незалежно від того, чи є сторонами у справі фізичні особи. При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність такого порушення та відповідно підстав для задоволення позову з`ясовується судами під час розгляду справи по суті позовних вимог (подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 квітня 2019 року у справі № 916/1295/18 (провадження № 12-4гс19)).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження в цивільній справі та повідомити позивачу про право на звернення до суду в порядку господарського судочинства для вирішення даного спору.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 258, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно отриманого майна.

Повідомити ОСОБА_1 про те, що справа підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду безпосереднього або через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Суддя: З.М. Сухаревич