Єдиний унікальний номер 263/345/19
Номер провадження 22-ц/804/1773/20
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мальцевої Є.Є., Попової С.А.,

за участю секретаря Сікора М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 березня 2020 року у складі суду Кулика С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Координаційного центру надання правової допомоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

10 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Координаційного центру надання правової допомоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовна заява, мотивована тим, що наказом Координаційного центру з надання правової допомоги Міністерства Юстиції України(надалі Координаційного центру) його з 02.06.2015р. було призначено на посаду директора Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Наказом Координаційного центру від 28.11.2016 року № 321-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » йому було оголошено догану, у зв`язку з чим відмовлено у нарахуванні премії з 01.11.2016р. по березень 2017 року. Він щомісячно подавав до відповідача погодження щодо сум премій, які просив сплатити на його користь, проте відповідач своїм листом від 23.12.2016 року відмовив у виплаті премій за цей період. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.03.2017р. наказ Координаційного центру з надання правової допомоги від 28.11.2016 року № 321-к про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани було скасовано, як незаконний, після чого він вдруге листом від 26.06.2017р. за № 441 звернувся до відповідача щодо виплати премії за період з листопада 2016 року по березень 2017року, проте вказане клопотання відповідачем не виконано навіть у мінімальному розмірі 10% його посадового окладу передбаченого п.2.3 Положення про встановлення надбавок, доплат, здійснення преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам територіальних відділень Координаційного центру з надання правової допомоги - регіональних та місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги", затвердженого Наказом Координаційного центру 31.08.2016 року № 178(надалі Положення). З посади директора Маріупольского місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги він звільнився 10.07.2018 року за угодою сторін. В день звільнення з роботи відповідач повинен був сплатити йому разом з іншими виплатами також і не виплачену премію в розмірі 10% від його щомісячного посадового окладу за кожен місяць з листопада 2016 року по березень 2017 року, але не сплатив, тобто не провів з ним повний розрахунок. Вважає такі дії відповідача незаконними та, посилаючись на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просив стягнути на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, за період з 10.07.2018 року (день звільнення) по 17.03.2020 року, в розмірі 471 390,60 грн.(20 місяців х 23569,53 грн (середньомісячна заробітна плата за останні 6 місяців).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки передбачені ст.116 КЗпП. Проте, позивачем не надано суду доказів того, що з ним не проведено остаточний розрахунок. Позивач не звертався до суду з вимогами про стягнення з відповідача на його користь невиплачених при звільненні сум премії за період з листопада 2016 року по 16.03.2017 року. Відповідач, в свою чергу, заперечує проти виплати вказаних сум. Тобто між позивачем та відповідачем має місце спір про наявність підстав для виплати премії за вказаний період та щодо її розміру. Оскільки таку вимогу позивач перед судом не висував і як наслідок вона не є предметом розгляду у даній справі є підстави вважати, що вимоги позивача не обґрунтовані, не доведені та такі, що не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги факти, що протягом з листопада 2016 року по березень 2017 року він щомісячно подавав до відповідача погодження щодо сум премій, але відповідач своїм листом від 23.12.2016 року відмовив йому у погодженні та виплаті премій за цей період, проте в подальшому листом від 18.07.2017 року погодився здійснити ці виплати в майбутньому. Суд не звернув уваги, що відповідач не погодив виплату премії за період коли наказ про догану, ще не діяв, а саме з 01.11.2016 року по 28.11.2016 року. Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність спору щодо розміру виплат при звільненні, не встановив розмір премії, яку відповідач йому заборгував, не зобов`язав відповідача надати інформацію про її розмір незважаючи на заявлені клопотання. Просив рішення скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Соломаха А.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено з дотриманням вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 02.06.2015р. по 10.07.2018 року обіймав посаду директора Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Координаційного центру з надання правової допомоги Міністерства Юстиції України, був звільнений, за угодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпПУ за наказом від 10.07.2018 р.№ 197-к.

Внаслідок накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, на підставі наказу Координаційного центру від 28.11.2016 року № 321-к, відповідно п. 2.7 Положення, ОСОБА_1 в період з листопада 2016 року по першу половину березня 2017 року не виплачувалася премія, передбачена п.2.3 вказаного Положення до виплати після погодження.

Наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 17.03.2017 року № 105-к «Про зняття дисциплінарного стягнення з ОСОБА_1 » достроково знято дисциплінарне стягнення у вигляді догани, оголошене наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 28.11.2016 року № 321-к.

За наслідками виконання наказу Координаційного центру з надання правової допомоги від 17.03.2017 року № 105-к «Про зняття дисциплінарного стягнення з ОСОБА_1 », останньому за результатами роботи у березні 2017 року було погоджено преміювання у розмірі, що не перевищує 100% фактично нарахованої місячної заробітної плати, у зв`язку з чим сплачено премію за березень 2017 року (другу половину місяця, починаючи з 17.03.2017 року) у розмірі 2722,90 грн.

З вимогами до відповідача про стягнення на його користь невиплаченої премії у період з листопада 2016 року по березень 2017 року та визначення її розміру, позивач до суду не звертався.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у вигляді догани (стаття 147 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом частини другої статті 2 цього Закону, у структурі заробітної плати передбачена додаткова заробітна плата, яка є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість i за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні i компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань i функцій.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З обставин встановлених судом першої інстанції та матеріалів справи вбачається, що позивачу внаслідок накладення дисциплінарного стягнення не виплачувалася премія за період з листопада 2016 року по березень 2017 року

Відповідно до ч. 3 ст. 151 КЗпП України протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються.

Аналогічне передбачено і п. 2.7 Положення, що премія не виплачується, зокрема, за період застосування до працівника заходів дисциплінарного стягнення.

Згідно з п.2.1 Положення, преміювання є виплатою додаткової винагороди конкретному працівникові за добросовісні працю протягом встановленої норми тривалості робочого часу, за якісне виконання покладених на нього завдань і посадових обов`язків, за проявлену ініціативність і застосування інноваційних підходів у роботі, за досягнуті трудові успіхи, відсутність порушень трудової і виконавської дисципліни та здійснюється відповідно до особистого внеску кожного у загальні результати за підсумками роботи за місяць.

Відповідно до пункту 2.3 Положення розмір премії визначається у відсотках до нарахованої суми заробітної плати за фактично відпрацьований час, яка складається з посадового окладу, встановлених надбавок і доплат, відповідно до особистого внеску працівника в загальні результати роботи відповідного центру. Розмір премії не може бути меншим ніж 10 відсотків посадового окладу працівника.

Згідно з пунктом 2.10 Положення розмір премії працівників центрів визначається у наказах відповідних регіональних та місцевих центрів про преміювання з урахуванням якості виконання покладених на центр та на них завдань і посадових обов`язків: для працівників регіональних та місцевих центрів - за рішеннями директорів відповідних регіональних та місцевих центрів.

Здійснення преміювання, згідно з Положенням відбувається за погодженням з Координаційним центром.

Листом від 18.07.2017 року за № 29-2074 позивача повідомлено про неможливість погодження про виплату премії у зв`язку з тим, що протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються, що передбачено п. 2.7 Положення. Вказана відмова у погодженні премії позивачем не оскаржувалася.

Позивач не звернувся з вимогою до суду про стягнення на його користь невиплаченої премії, як наслідок не довів обґрунтованість вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки заявлена вимога є слідством, а не передумовою.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позову, позивачем не надано.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

При розгляді даної справи суд враховує, що нормами ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Висновки суду першої інстанції в повній мірі узгоджуються з позицією КЦС ВП висловленій у постанові від 30.05.2018 року у справі №428/9691/17.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 19 серпня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Є.Є. Мальцева

С.А. Попова