Справа № 466/4213/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі:головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Семків Х.І.,

сбправа 466/4213/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

у с т а н о в и в :

12.06.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в якій просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є власницею будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16.10.1993року. У будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , однак останній не є власником, не проживає у ньому, не отримує кореспонденцію, не оплачує житлово- комунальні послуги, то за таких обставин звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою від 16.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання позивач не прибула, однак подала заяву від 23.06.2020 про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибув однак подав заяву від 23.06.2020, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є власницею будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16.10.1993року, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Дякович М.М., реєстраційний номер 1-6212 та реєстраційним посвідченням від 26.10.1993 року №1412, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, копії яких містяться в матеріалах справи /арк.спр.9-11/.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №1433 від 12.03.2020, виданої ЛКП «Варшавське 407» в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: власник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та племінник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /арк.спр.8/

Згідно поданої заяви від 23.06.2020 відповідач ОСОБА_2 зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 він не проживає, речей його в будинку не має. Він проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, суду надано достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у будинку АДРЕСА_1 .

Приписами ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ч.4 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. При цьому, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач ОСОБА_2 не є власником та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не надає коштів на утримання даного будинку, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у будинку, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , відповідач порушує право останньої на володіння, користування та розпорядження належним їй майном, а тому необхідно визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 08.07.2020.

Суддя П. С. Невойт