Справа № 296/3904/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Рабчинська Я.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Новака А .А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі філії ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Житомирська регіональна дирекція» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просила:

- скасувати наказ №27-ос від 28 березня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на роботі у філії ПАТ «НСТУ» Житомирська регіональна дирекція»;

- стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 25000,00грн;

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі, встановленому на дату винесення рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваним наказом №27-ос від 28.03.2018р. її було незаконно звільнено з займаної посади: без згоди профспілкового комітету, без врахування переважного права на залишення на роботі (інвалід 2 групи; працівник, якому залишилось менше 3-ох років до настання пенсійного віку; є особою, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; є працівником з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві) та без врахування її згоди на зайняття вільних вакансій.

На адресу суду 12.06.2018р. надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що Комісією відповідача з визначення переважного права на залишення на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню та попередженню про майбутнє звільнення з роботи було надано ОСОБА_1 персональне письмове попередження про наступне вивільнення та запропоновано самостійно обрати вакантну посаду із переліку усіх вакантних у ПАТ «НСТУ» посад, станом на дату повідомлення. Із переліку запропонованих вакантних посад позивачем не було обрано жодної посади для переведення. При повторному ознайомленні позивача із переліком вакантних посад останньою самостійно було обрано для переведення посаду редактора творчого об`єднання «Ранок», про що постановлено особистий підпис. При цьому, ОСОБА_1 мала вищу освіту за спеціальністю «Історія» та здобула кваліфікацію історика, викладача історії та суспільствознавства, що не є відповідною освітою для претендента на зайняття посади редактора творчого об`єднання «Ранок» філії ПАТ «НСТУ» «Житомирська регіональна дирекція». Також, в обґрунтування заперечення позову у відзиві зазначено про відсутність підстав для застосування переважного права залишення на роботі ОСОБА_1 , оскільки кваліфікація позивача не відповідала посаді, яку вона виявила бажання обіймати. Обґрунтовуючи неврахування рішення профспілкового комітету «Профспілки працівників суспільного мовлення Житомирщини» від 14.03.20018 про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 відповідач зазначив, що дане рішення не було достатньо аргументованим із посиланням на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника, або з посиланням на неврахування роботодавцем фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що позивач з 30.06.2016р. працювала на посаді інженера ІІ категорії (із радіомовного устаткування) цеху радіомовлення філії ПАТ «НСТУ» «Житомирська регіональна дирекція», що підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.9-11).

Наказом філії ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Житомирська регіональна дирекція» №27-ос від 28.03.2018р. ОСОБА_1 , інженера ІІ категорії (з радіомовного устаткування) цеху радіомовлення апаратно-студійного комплексу звільнено із займаної посади 30.03.2018р., у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та у зв`язку із ознайомленням її з усіма вакантними посадами, які були чи з`явилися в ПАТ «НСТУ» в період проведення процедури вивільнення, обрання нею посади, яку вона не може обіймати - редактора ТО «Ранок» за рішенням Комісії, відмовою від запропонованих їй інших, відповідних до наявної у неї спеціальності та кваліфікації, вакантних посад та відмовою від інших запропонованих їй вакантних посад у ПАТ «НСТУ», які не відповідають спеціальності та кваліфікації, але передбачають роботу, яку ОСОБА_1 змогла би виконувати з урахуванням кваліфікації, досвіду роботи і стану здоров`я, у порядку передбаченому ч.3 ст.49-2 КЗпП України (а.с.80).

Вважаючи, що наказ про звільнення є незаконним ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України.

Так, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 2 ст.42 КЗпП України визначено перелік категорій осіб, яким надаються переваги при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі, а саме: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Як визначено ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Вирішуючи питання на предмет задоволення позову, суд враховує наступне.

Відповідно до протоколу №32 засідання правління ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 21.12.2017, правлінням було прийнято рішення про затвердження та введення в дію з 02.04.2018 нової структури та штатного розпису ПАТ «НСТУ» (а.с.43-44).

На виконання вказаного рішення 21.12.2017 ПАТ «НСТУ» видано наказ №469 «Про організацію заходів, пов`язаних зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) у ПАТ «НСТУ», згідно з яким зобов`язано виконавчого директора та керівників філій не пізніше ніж за три місяці до запланованих звільнень надати первинним профспілковим організаціям Центральної дирекції та філій інформацію щодо заходів, пов`язаних із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) разом з інформацією про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може торкнутись та провести відповідно до чинного законодавства вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (а.с.45-46).

Як свідчать матеріали справи, 26.12.2017 виконавчим директором ПАТ «НСТУ» О.Лієвим скеровано лист №02-18/4553 первинній профспілковій організації ПАТ «НСТУ» та Житомирській обласній організації Профспілки працівників культури України, в якому повідомлено про проведення змін в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) та долучено список посад (по категоріях), які підлягали скороченню, серед яких, зазначено посаду, яку обіймала позивач - інженер ІІ кат. (з радіомовного устаткування) цеху радіомовлення (а.с.47-48).

Листом від 05.01.2018 за №02-18/15-1 виконавчим директором ПАТ «НСТУ» було надано керівникам структурних підрозділів перелік вакансій станом на 05.01.2018 у Центральній дирекції ПАТ «НСТУ» та філіях ПАТ «НСТУ» (а.с.57).

На виконання рішення правління ПАТ «НСТУ» від 21.12.2017 та наказу №469 від 21.12.2017, 05.01.2018 «Житомирською регіональною дирекцією» видано наказ №1 «Про створення комісії та організацію заходів в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників)» (а.с.56).

З матеріалів справи та пояснень позивача встановлено, що 11.01.2018р. ОСОБА_1 було персонально повідомлено про майбутнє скорочення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.60-68). Окрім іншого, було запропоновано обрати згідно з переліком відповідну вакантну посаду для переведення з яким позивач ознайомилась, що підтверджується проставленням особистого підпису про ознайомлення.

Суд звертає увагу на той факт, що в позові ОСОБА_1 вказала, що «посади, які були їй запропоновані, знаходились за межами Житомирської області, тому вона в попередженні зазначила «з попередженням ознайомлена».

Комісією відповідно до листа ПАТ «НСТУ» від 15.03.2018р. №02-18/713 позивача повторно було запрошено для ознайомлення з переліком усіх наявних в ПАТ «НСТУ» вакантних посад станом на 15.03.2018р. та які вводяться з 02.04.2018р. в структуру та штатний розпис ЦД ПАТ «НСТУ» та відокремлених структурних підрозділів ПАТ «НСТУ», та запропоновано обрати відповідну вакантну посаду.

За результатом ознайомлення ОСОБА_1 з переліком вакантних посад ПАТ «НСТУ» позивачем самостійно обрано для переведення посаду редактора творчого об`єднання «Ранок», про що свідчить її особистий підпис в персональному письмовому попередженні (а.с.63-64).

Відповідно до протоколу №6 від 21.03.2018р. засідання комісії для визначення переважного права залишення на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню та попередженню про майбутнє вивільнення з роботи, посаду редактора ТО «Ранок» вирішено запропонувати ОСОБА_5 (а.с.65-71).

Згідно інформаційної довідки філії ПАТ «НСТУ» «Житомирська регіональна дирекція» від 26.11.2018р. №105/357 редактор творчого об"єднання "Ранок", повинен мати, зокрема, вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем та ступенем: спеціаліст, магістр, за спеціальністю «Журналістика», «Видавнича справа та редагування». (а.с.108).

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України "Про освіту" кваліфікація - визнана уповноваженим суб`єктом та засвідчена відповідним документом стандартизована сукупність здобутих особою компетентностей (результатів навчання).

Як вбачається з диплому серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_1 , остання здобула освіту за спеціальністю «Історія» та здобула кваліфікацію історика, викладача історії та суспільствознавства (а.с.19), що не є відповідною освітою для претендента на зайняття вакантної посади редактора ТО «Ранок» філії ПАТ «НСТУ» «Житомирська регіональна дирекція» в розумінні кваліфікаційних вимог до вказаної посади.

Як вбачається з листа від 13.03.2018р. голови профспілкової організації ОСОБА_6, ОСОБА_5 також увійшов до списку працівників, які підлягали звільненню за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.21-22).

Відповідно до інформаційної довідки філії ПАТ «НСТУ» «Житомирська регіональна дирекція» ОСОБА_5 ,1963 р.н., закінчив Львівський державний університет ім. І. Франка, за спеціальністю «Журналістика», що відповідає кваліфікаційним вимогам, які ставляться до посади редактора ТО «Ранок» редакції програм творчо-виробничого об`єднання «Бюро телерадіо новин» (а.с.138).

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу запропоновано перелік вакантних посад для переведення на іншу роботу, однак згідно протоколу №6 від 21.03.2018р. засідання комісії для визначення переважного права залишення на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню та попередженню про майбутнє вивільнення з роботи, обрану позивачем вакантну посаду редактора ТО «Ранок» запропоновано ОСОБА_5 , який згідно пояснень представника відповідача в судовому засіданні мав необхідну кваліфікацію, що також підтверджується матеріалами справи (а.с. 137).

За вазаних обставин суд вважає, що відповідачем не було порушено вимог ч.2 ст.40 КЗпП України під час звільнення ОСОБА_1 .

Також, суд вважає безпідставним посилання позивача на порушення відповідачем положень ст.42 КЗпП України щодо її переважного права на залишення на роботі, оскільки вказані положення можуть бути застосовані лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. При цьому, до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівників, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу. Посада, яку обіймала позивач ОСОБА_1 була єдиною в старому штатному розписі, що підтвердили також сторони в судовому засіданні, і не була передбачена новим штатним розписом ПАТ «НСТУ» від 02.04.2018 року. Отже, надавати їй переваги у залишенні на роботі не було перед ким.

Такий висновок відповідає правовим позиціям Верховного суду у справі №212/1415/17ц від 03.04.2019р. та у справі №640/13300/17 від 06.06.2019р.

Судом також встановлено, що відповідачем було направлено до голови Федерації професійних спілок Житомирської області обґрунтоване письмове подання для одержання згоди на звільнення ОСОБА_1 (а.с.72-73).

У відповідь на зазначене подання Профспілковий комітет «Профспілки працівників суспільного мовлення Житомирщини» прийняв рішення про відмову у наданні згоди на розірвання трудових договорів із працівниками за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, які є членами виборних органів профспілок, зокрема, із ОСОБА_1 (а.с.74-77).

Обґрунтовуючи рішення про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 профспілковий комітет «Профспілки працівників суспільного мовлення Житомирщини» зазначив:

« ОСОБА_1

- Інвалід 2 групи, посвідченя НОМЕР_2, безтермінове;

- ст.42 п.3 КЗпП - трудовий стаж у філії ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Житомирська регіональна дирекція», як правонаступника Житомирського облтерерадіооб`єднання, Житомирської державної телерадіокомпанії, філії «Національної телекомпанії України» «Житомирська регіональна дирекція», філії публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Житомирська регіональна дирекція» складає 20 років;

- має почесне звання «Заслужений журналіст України»;

- є особою, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - член сім`ї (вдова) учасника бойових дій;

- ст.252 КЗпП/ звільнення працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад;

- Частина четверта ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 р. № 1045-ХІУ - працівники, які обирались до складу профспілкових органів протягом року після закінчення терміну виборних повноважень».

Як вбачається із неведеного обґрунтування, профспілковий комітет посилається на обставини, що дають переважне право на залишення на роботі (пункт 1, 2, 4), яке не може бути застосоване у даному випадку з підстав зазначених вище.

Також є необґрунтованим посилання профспілкового комітету на ст.252 КЗпП України, та ч.4 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки гарантії даних норм розповсюджуються на працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, протягом одного року після закінчення строку, на який обирався цей склад, а позивач є діючим членом виборного органу профспілкової організації, що вбачається з довідки (а.с.18).

Від Федерації професійних спілок Житомирської області на адресу відповідача надійшов лист №01/32, в якому було зазначено, що постановою Президії Федерації профспілок області та постановою Президії обласної організації профспілки працівників культури 14.03.2018 прийняті рішення про відмову у наданні згоди на розірвання трудових договорів із працівниками за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, які є членами виборних органів профспілок, зокрема таке рішення було прийняте і щодо позивача (а.с.20).

Підставами для відмови у наданні згоди на звільнення профспілковим комітетом зазначено: «недотримання керівництвом ПАТ «НСТУ» кадрової політики, визначених Стратегією розвитку ПАТ «НСТУ» та положенням Галузевої угоди. Також при плануванні змін структури та масового скорочення працівників не проведено перепідготовку кадрів, не навчено їх новим професіям, як це передбачено Законом України «Про зайнятість населення». Керівництвом ПАТ не враховані пропозиції профспілкових організацій, висловлені під час консультацій, які проводились відповідно до ст.22 Закону України «Про профспілки, їх права та гарантії діяльності», для запобігання звільнення чи зведенню кількості звільнених до мінімуму та пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень». Також, в листі міститься посилання на необхідність застосування переважного права на залишення на роботі (а.с.21-22).

Аналізуючи зазначену відмову у наданні згоди на звільнення працівників, суд дійшов до висновку про те, що вона також не є достатньо обґрунтованою виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», проведення заходів з використанням можливої перепідготовки кадрів, навчання новим професіям працівників, може здійснюватися до початку процедури зміни в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) та за наявності відповідного фінансування. Суду не надано доказів наявності фінансування відповідача на проведення відповідної перепідготовки.

Адміністрацією ПАТ «НСТУ» було враховано пропозиції профспілкових організацій, що були висловленні під час консультацій, та 05.03.2018 правлінням було прийнято рішення (протокол від 05.03.2018 №44) про збільшення штатної чисельності працівників у Центральній дирекції та відокремлених структурних підрозділах ПАТ «НСТУ» (а.с.81-85).

Посилання Федерації професійних спілок Житомирської області на необхідність застосування переважного права на залишення на роботі також не заслуговують на увагу, з підстав зазначених вище.

Таким чином, оскільки відмови профспілкових організацій, членом яких була позивач, не були обґрунтованими, відповідач правомірно прийняв рішення про звільнення позивача без згоди профспілкового органу.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку про те, що відповідачем було дотримано вимог чинного законодавства при звільненні позивача, а тому підстав для її поновлення на роботі немає.

Як похідні не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Головуючий суддя В. П. Маслак