Дата документу 02.07.2020
Справа № 334/1019/19
Провадження № 2/334/549/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії,

ВСТАНОВИВ:

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги централізованого опалення, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка є користувачем нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 приміщення АДРЕСА_2 .

01.06.2014 року між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 було укладено договір № 100237 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, який є чинним.

Концерн «МТМ» по відношенню до відповідача являється виконавцем послуг з централізованого опаленнята у період з жовтня2016 року по квітень 2018 року відпустив споживачу теплову енергію у нежитлові приміщення АДРЕСА_3 на загальну суму 20675,53 гривень. У вказаний період відповідачем не було здійснено жодної оплати за надану теплову енергію..

Система опалення та гарячого водопостачання належного відповідачці нежитлового приміщення є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Подача теплоносія в опалювальні сезони на потреби опалення на приміщення Відповідача здійснювалась разом з житловим будинком по АДРЕСА_1 .

Таким чином, оскільки користувач нежитлового приміщення у повному обсязі не здійснювала оплату за використані послуги з наданої теплової енергії, утворилась заборгованість перед позивачемна загальну суму20675,53 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Крім того, окрім суми основної заборгованості в сумі 20675,53 гривень, відповідно до п. 7.2.10. Договору за порушення Споживачем строків оплати за теплову енергію, встановлених у пункті 6.4. цього Договору, відповідачці було нараховано пеню у розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення по день фактичної оплати у розмірі 1846,98 грн., а також інфляційні витрати в сумі 2441,67 та 3% річних у сумі 758,46 грн., які позивач просить стягнути з відповідачки за рішенням суду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка надала суду письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що Дійсно 01.06.2014р. між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №100237 від 01.06.2014р. При цьому, згідно зведеного переліку суб`єктів природних монополій Антимонопольного комітету України, розміщеного на офіційному веб-сайті Антимонопольного комітету України (www.amc.gov.ua), КОНЦЕРН „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (бульвар Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, ) як станом на 01.06.2014р., так і станом на сьогодні, займає монопольне (домінуюче) становище, як суб`єкт природної монополії на ринку транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами в територіальних (географічних) межах Запорізької області (пункт 202). З огляду на монопольне становище позивача Договір №100237 було підписано на умовах позивача в його редакції без врахування будь-яких пропозиція та зауважень відповідача. Відповідно до вимог ст. 203 Цивільного кодексу України,зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Проте, вказаним вимогам зміст укладеного між сторонами правочину не відповідає. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п. 3.2 Договору - «Обов`язки споживача»/ п. 4.2 «Обов`язки теплопостачальної організації»),встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 7.2.1, п. 7.2.6, п. 7.2.8, п. 7.2.9); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається (додаток 3 до Договору); установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру (п. 10.1, 10.4 Договору); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (р. 6 Договору).

Пунктом 10.1 Договору визначено, що договір набирає чинності з 01 червня 2014 року і діє до 01 червня 2015 року.Крім того, п. 10.4 Договору зазначено, що Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору.Проте, листом від 01.05.2016р. відповідач повідомила позивача про бажання розірвати договір №100237 від 01.06.2014р.Таким чином, на виконання вимог Договору, відповідач за місяць до закінчення строку дії договору повідомила позивача про розірвання Договору, а отже Договір №100237 від 01.06.2014р. припинив свою дію з 01.06.2016р.

Відповідач зазначає, що жодного рахунку чи акту приймання-передачі теплової енергії за жовтень 2016р. - березень 2017р., листопад 2017р. - квітень 2018р. не отримував, натомість у вказаний період відповідачем було отримано: претензію щодо погашення заборгованості за теплову енергію від 09.09.2016р. №4665/09/93; претензію щодо погашення заборгованості за теплову енергію від 11.10.2016р. №4936/09/79; проект Додаткової угоди №1 (супровідним листом №4900/09-3 від 06.10.2016р.); інвентаризаційне повідомлення без дати та без номеру; претензію щодо погашення заборгованості за теплову енергію від 10.02.2017р. №216/09/137; претензію щодо погашення заборгованості за теплову енергію від 10.04.2017р. №524/09/140; претензію щодо погашення заборгованості за теплову енергію від 12.05.2017р. №691/09/151; претензію щодо погашення заборгованості за теплову енергію від 23.05.2017р. №755/07.При цьому, в актах приймання-передачі теплової енергії позивачем в одноособовому порядку здійснено запис про відмову Споживача від підпису Акту, доказів дійсного направлення вказаних документів, пропозиції відповідачеві підписати вказані документи позивачем не надано, але позивач зазначає, що відповідач жодних заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі, на адресу позивача у встановлений Договором строк не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі за спірний період на адресу Теплопостачальної організації не повернув.Вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки на кожну претензію про сплату заборгованості відповідач направляла заяви про надання інформації, оскільки їй було незрозуміло, за яким принципом проводиться нарахування за договором. Позивач до вказаних заяв відповідача поставився поверхнево та без належної відповідальності, про що свідчать відповіді №Ш-1271 від 09.08.2016р. та №Ш- 1371 від 19.09.2016р., в яких позивач зокрема повідомляє відповідача, що для неї діє тариф на теплову енергію, встановлений Постановою НКРЕК №2690 від 29.10.2016р., та попереджає про підготовку документів до господарського суду Запорізької області. Крім того відповідач надала свої заперечення щодо укладення Додаткової угоди та заяви-повідомлення про невизнання направлених претензій, на які відповіді не отримала.

З рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії відповідач ознайомився лише при отриманні позовної заяви з додатками. При цьому виявлено, що рахунки виставлені споживачеві ОСОБА_1 , в рахунках зазначені дві адреси - АДРЕСА_4 , при цьому, згідно правовстановлюючих документів ОСОБА_1 є власником приміщення АДРЕСА_1 .При цьому, з доданих до позовної заяви рахунків та копій актів приймання-передачі відповідачем встановлено, що позивач застосовує тариф, про який, всупереч вимогам п. 4.2.2 Договору не повідомив відповідача в період дії Договору. Тому відповідачка просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача надав суду письмову відповідь на відзив, в якій вказав, що в позовному провадженні розглядається питання стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості накопиченої за відповідний період. Тому, спірні питання щодо умов договору укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем виходять за межі предмету позовних вимог та підлягають розгляду в окремому провадженні. Крім того, висвітлені питання у відзиві відповідача стосовно договірних відносин вже були розглянуті в попередніх провадженнях, за позовом Концерну МТМ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в цивільній справі № 334/8152/14-ц, що розглядалася в суді першої інстанції та апеляційної інстанції. Також, позивачем до позовної заяви в додатку № 16 було долучено копії реєстрів з відмітками поштового відділення про відправлення рахунків та актів прийому-передачі теплової енергії. Умовами договору передбачено два варіанти отримання споживачем рахунків та актів приймання-передачі:1) споживач отримує рахунки та актибезпосередньо в теплопостачальній організації; 2) рахунки та акти теплопостачальна організація направляє рекомендованим листом на вказану споживачем адресу.Конкретний варіант вручення споживачу рахунків та актів при укладенні договору між сторонами не узгоджувався. У зв`язку з цим, незалежно від того, що споживач самостійно не з`являється до теплопостачальної організації для отримання рахунків та актів, тому відповідні рахунки та акти теплопостачальна організація з власної ініціативи направляла рекомендованим листом на адресу проживання споживача - ОСОБА_1 (копії реєстрів при направлення рахунків та актів на адресу відповідача долучено до матеріалів позовної заяви). Крім того, всі письмові претензії, що були направлені на адресу відповідача, направлялися в одному листі разом з актами та рахунками. В свою чергу, аргументи відповідача щодо неотримання ним рахунків та актів прийому-передачі теплової енергії не можуть вважатися поважною причиною невиконання обов`язку стосовно своєчасної оплати за поставлені послуги. Інші твердження відповідача, що перелічені на сторінці № 4 його письмового відзиву не підлягають додаткового роз`яснення так, як відповідні питання були розглянуті в попередньому позовному провадженні у справі № 334/8152/14-ц, а також, надані відповідачу роз`яснення у відповідях від 09.08.2016 № Ш-1271, від 19.09.2016 № Ш-1371. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем не надано жодних обґрунтованих доходів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, тому просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_3 .(а.с. 111-112)

01.06.2014 року між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 було укладено договір № 100237 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді з Додатками до нього, в якому закріплені обсяги та порядок постачання теплової енергії Споживачу, Схема межі поділу теплової мережі, тарифи та умови припинення постачання теплової енергії та Розрахунок теплових навантажень на опалення і гаряче водопостачання тощо (а.с.19-34).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Нежитлове приміщення, яке належить відповідачу, знаходиться у житловому будинку підключене до мережі централізованого опалення та має єдину, невідокремлену систему теплопостачання з будинком.

Статтею 24 ЗУ «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст..25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно.

Позивачем у період з жовтня2016 року по квітень 2018рокубуло відпущено за вказаною адресою теплову енергію, чим надано послуги з централізованого опаленняу нежитлове приміщення АДРЕСА_3 на загальну суму 20675,53 гривні, що підтверджується Розрахунком заборгованості основної суми боргу, виставленими рахунками за спожиту теплову енергію та Актами приймання передачі теплової енергії (а.с.35,39-62).

Відповідачка не зверталась до позивача з приводу неналежного нарахування оплати за надані послуги та свій розрахунок спожитої теплової енергії суду не надала.

Тобто, споживач, скориставшись послугами Концерну, у повному обсязі не здійснив оплату за надані позивачем послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Теплопостачальною організацією неодноразово були направлені на адресу споживачарахунки та акти приймання-передачі за жовтень 2016р. - квітень 2018р., а також Претензії щодо погашення заборгованості за теплову енергію (а.с.63-74), однак заборгованість в добровільному порядку не погашена.

При цьому, посилання відповідачки на незаконність пунктів Договору купівлі-продажу теплової енергії № 100237 від 01.06.2014р., який був нею підписаний, та є діючим, спростовуються наданими позивачем копіями рішень Ленінського районного суду м. Запоріжжя,які набрали чинності, в тому числі і про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за попередні періоди, а також про відмову ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог до Концерну «МТМ» щодо визнання пунктів договору недійсними (а.с.136-137).

Таким чином, неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань по сплаті наданих послуг з опалення належного їй нежитлового приміщення призвело до утвореннязаборгованості перед позивачем в сумі 20675,53 грн., якане сплачена нею до теперішнього часу.

Відповідно до п. 7.2.10 Договору за порушення Споживачем строків оплати за теплову енергію, останній сплачує теплопостачальній організації пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення по день фактичної оплати та складає 1846,98 грн.

У відповідності до ст.625 ЦК України, з відповідачки за прострочення виконання грошового зобов`язання, підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 2441,67 грн., а також 3% річних від простроченої суми в сумі 758,46 грн. що підтверджується розрахунками. (а.с.36-38)

Оцінивши досліджені докази в цій частині, суд вважає, що відповідачка порушила правила оплати спожитої теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованість, яка нею не сплачена до цього часу, тому, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 20675,53 грн., пеню в сумі 1846,98 грн. згідно п. 7.2.10 Договору, суму інфляційних витрати в розмірі 2441,67 грн. та 3% річних в сумі 758,46 грн., які були нараховані позивачем в результаті неналежного виконання відповідачкою зобов`язань по сплаті вартості наданих послуг за адресою: АДРЕСА_5 , за період з жовтня 2016 року по квітень 2018 року.

У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 322, 525, 526, 651 ЦК України, ст. ст. 64, 67, 68 ЖК УРСР, ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 268,354 ЦПК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд

ВИРІШИВ :

Позов Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_2 Установа банку: Філія Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: 11030127, ІПН: 49)заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 20 675,53 гри. (двадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 53 коп.).

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_2 Установа банку: Філія Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: 11030127, ІПН: 49) пеню 1846,98 грн. (одна тисяча вісімсот сорок шість гривень 98 коп.), інфляційні втрати - 2441,67 грн. (дві тисячі чотириста сорок одна гривня 67 коп. ), 3% річних - 758,46 грн. (сімсот п`ятдесят вісім гривень 46 коп.) та судовий збір в сумі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10.07.2020 року.

Суддя: Баруліна Т. Є.