Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 243/2714/17

провадження № 61-33055св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Жданової В. С., Хейло Я. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») про відшкодування шкоди завданої каліцтвом.

Позов обґрунтований тим, що 09 березня 1972 року ОСОБА_1 , повертаючись додому з роботи - Слов`янського м`ясокомбінату, де ОСОБА_1 працювала робочою, до м. Красний Лиман, у якому проживала на той час, на зупинці залізничного транспорту «Машчермет» м. Слов`янська Донецької області при посадці в електричку, потрапила під колеса вагону і отримала травму. У зв`язку з отриманням травми ОСОБА_1 стала особою з інвалідністю І групи і потребує стороннього догляду. За даним фактом 10 березня 1972 року посадовими особами станції «Машчермет» складено акт службового розслідування нещасного випадку не пов`язаного з виробництвом. 04 липня 1973 року рішенням народного суду м. Слов`янська Донецької області встановлено вину позивача у розмірі 20 % та на її користь у рахунок відшкодування шкоди завданої каліцтвом з Краснолиманського відділення Донецької залізниці стягнуто 80% заробітку щомісячно в розмірі 26,21 рублів та за сторонній догляд в розмірі 40,00 рублів, а всього 66,21 рублів Указані виплати здійснювало Краснолиманське відділення Донецької залізниці, а потім ДП «Донецька залізниця», яке розташовано у м. Донецьку по вул. Артема, 68. У 2010 році підприємством у зв`язку зі зміною розміру мінімальної заробітної плати позивачу було перераховано виплати у розмірі 80% мінімальної заробітної плати щомісячно, та 50% і 25% щомісячно мінімальної заробітної плати за постійний сторонній догляд та побутове обслуговування, що передбачене Постановою № 66 правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. З березня 2016 року ДП «Донецька залізниця» припинила виплату відшкодування шкоди позивачу у зв`язку з тим, що підприємство опинилось на тимчасово окупованій території.

ОСОБА_1 просила стягнути з ПАТ «Укрзалізниця», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, до яких належало ДП «Донецька залізниця», у рахунок відшкодування шкоди завданої каліцтвом на її користь за 10 місяців 2016 року грошові кошти у розмірі 22 595,90 грн, а також стягнути, починаючи з 01 січня 2017 року, у рахунок відшкодування шкоди завданої каліцтвом на її користь 4 960 грн щомісячно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області в складі судді: Проніна С. Г. від 26 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування шкоди завданої каліцтвом за 10 місяців 2016 року грошові кошти у сумі 22 595,90 грн.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» в рахунок відшкодування шкоди завданої каліцтвом 4 960,00 грн щомісячно, починаючи з 01 січня 2017 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції виходив з обґрунтованості її вимог та того, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у спорі. Суд першої інстанції погодився з розрахунками наданими позивачем, які містяться у позовній заяві, оскільки вони здійснені згідно вимог чинного законодавства та не суперечать іншим фактичним доказам встановленим по справі. Доводи відповідача, зокрема щодо знаходження основних документів ДП «Донецька залізниця» у м. Донецьк, та його пропозицій позивачу дочекатися закінчення проведення антитерористичної операції необґрунтовані, а тому вимоги позивача знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи, та підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року Апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» задоволено. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції виходив з обґрунтованості її вимог та того, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у спорі. Проте, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи. ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі. Майно ДП «Донецька залізниця» (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця». З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видно, що ПАТ «Укрзалізниця» має відокремлений підрозділ юридичної особи - регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З пункту інші відомості вбачається, що правонаступництво щодо ДП «Донецька залізниця» (код 01074957) настає згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року №604 після внесення майна до статутного капіталу правонаступника. З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видно, що Державне підприємство «Донецька залізниця» з 25 листопада 2014 року перебуває в стані припинення Тому ПАТ «Українська залізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов`язків до ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржене рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735 затверджено статут ПАТ «Укрзалізниця», яким передбачено, що ПАТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. З 18 серпня 2015 року, тобто з моменту передачі залізничного транспорту ПАТ «Укрзалізниця», ДП «Донецька залізниця» не володіє джерелом підвищеної небезпеки на не окупованій території, а тому не може нести відповідальність за її використання. Апеляційним судом не ураховано, що електричка, якою травмовано позивача, згідно передавального акту ДП «Донецька залізниця», який затверджено Міністерством інфраструктури України від 18 серпня 2015 року, передана ПАТ «Укрзалізниця» у користування та знаходиться у її повному господарському віданні, що дає ПАТ «Укрзалізниця» право на законній підставі користуватися джерелом підвищеної небезпеки - пересувним залізничним транспортом та нести відповідальність за діяльність джерела підвищеної небезпеки. Тому ПАТ «Укрзалізниця» повинно бути відповідачем у справі. ДП «Донецька залізниця» не може нести відповідальність перед позивачем, оскільки не є джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку із втратою переданого ПАТ «Укрзалізниця» залізничного транспорту.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 09 березня 1972 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок на зупинці залізного транспорту «Машчермет» м. Слов`янська Донецької області.

Згідно довідки МСЕК від 07 березня 2012 року ОСОБА_1 встановлено першу «Б» групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - трудове каліцтво, потребує постійного стороннього догляду.

Рішення народного суду м. Слов`янська Донецької області від 04 липня 1973 року встановлено вину ОСОБА_1 в її каліцтві в розмірі 20% та на її користь у рахунок відшкодування шкоди завданої каліцтвом з Краснолиманського відділення Донецької залізниці стягнуто одноразово 794,52 рублів та щомісячно з 01 серпня 1973 року по 66,21 рублів по 01 вересня 1974 року.

Відповідно до наказу госпрозрахункової служби перевезень Донецької залізної дороги №1/2 від 18 лютого 2010 року ОСОБА_1 проведено виплату заборгованості по відшкодуванню шкоди з березня по жовтень 2009 року в сумі 478,08 грн Проведено виплату заборгованості по відшкодуванню шкоди за період з листопада 2009 року по січень 2010 року у сумі 602,79 грн та з 01 лютого 2010 року призначено щомісячне відшкодування шкоди у розмірі 1 149,53 грн.

Листом Департаменту розвитку базових галузей промисловості Донецької обласної державної адміністрації від 02 грудня 2016 року ОСОБА_1 на її звернення повідомлено про неможливість звернутись до ДП «Донецька залізниця» для отримання інформації щодо причин припинення виплат передбачених законодавством та порядку їх відновлення.

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 зараховано на рахунок безготівкові кошти як регрес за січень та лютий 2016 року.

При скасуванні рішення суду першої інстанції та ухваленні нового рішення про відмову в задоволенні позову суд апеляційної інстанції вважав, що ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Згідно частин першої та п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 37 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції, яка діяла на дату реєстрації АТ «Укрзалізниця») злиття вважається завершеним з моменту державної реєстрації новоутвореної юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) відступлено від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях:

Верховного Суду України, а саме: у постановах від 08 лютого 2017 року у справах № 910/10474/16 (провадження № 3-1586гс16) та № 910/5096/16 (провадження №3-1417гс16), від 22 лютого 2017 року у справах № 910/11196/16, № 910/9323/16, № 910/8349/16, № 910/8325/16, від 15 березня 2017 року у справах № 910/5100/16, № 910/7780/16, № 910/7771/16, № 910/5095/16, № 910/8080/16, № 910/6426/16, від 19 квітня 2017 року у справі № 905/1690/16 (провадження № 3-306 гс 17/21), від 21 червня 2017 року у справі № 905/1775/15, від 05 липня 2017 року у справі № 905/1625/16, у яких зазначено, що питання правонаступництва АТ «Укрзалізниця» стосовно ДП «Донецька залізниця» визначається спеціальним законом та прийнятими на його виконання постановами КМУ № 200 та № 604, які пов`язують перехід прав і обов`язків ДП «Донецька залізниця» до АТ «Укрзалізниця» з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника. Таких висновків Верховний Суд України дійшов, установивши, що ДП «Донецька залізниця» перебуває у стані припинення і запис про його припинення у ЄДР відсутній;

Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду під час вирішення спорів у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 910/23138/16, від 19 квітня 2018 року у справі № 910/653/17, від 02 травня 2018 року у справі № 905/1247/16;

Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 219/10025/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 236/2729/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 242/4687/17, від 18 вересня 2019 року у справі № 220/310/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 728/1128/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 2-920/11 та від 22 квітня 2020 року у справі № 236/3323/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) зазначено, що:

«державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року. Згідно зі статутом, затвердженим постановою КМУ № 735, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Донецька залізниця». Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.

При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент.

Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності.

У процедурі реорганізації підприємств залізничного транспорту у формі злиття все майно, права та обов`язки державних підприємств, які припиняються, переходять до правонаступника - АТ «Укрзалізниця». Держава не має права вилучити якусь частину майна, зокрема ту, що знаходиться на неконтрольованій території, і не передати її (частину) правонаступнику.

При реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.

Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий.

Відсутність у передавальному акті ДП «Донецька залізниця» від 05 серпня 2015 року певного майна чи зобов`язань не свідчить про те, що відповідач не став правонаступником за ними, оскільки АТ «Укрзалізниця» як єдиним правонаступником прийнято усе майно та усі зобов`язання підприємств, які припиняються шляхом злиття.

Положення постанов КМУ № 200 та № 604 взагалі не регулюють питання правонаступництва, не призупиняють реорганізацію і не визначають те, що певне майно чи зобов`язання не переходить до АТ «Укрзалізниця», як помилково вважали суди попередніх інстанцій; вони лише описують порядок обліку такого майна - за якою вартістю воно обліковується, відображається в балансі чи обліковується на позабалансових рахунках.

Законодавець встановив для кредиторів юридичних осіб, які припиняються шляхом злиття, інші гарантії захисту законних інтересів їх прав, аніж встановлені статтями 105 і 107 ЦК України. Такий підхід зумовлений унікальним статусом АТ «Укрзалізниця» для економіки України як монополіста на ринку перевезень залізничним транспортом, будь-які процеси реорганізації якого не повинні перешкоджати роботі такого підприємства, зокрема перевезенням вантажів та пасажирів. Права кредиторів можуть вважатися належним чином захищеними закріпленням в частині шостій статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці положень про правонаступництво АТ «Укрзалізниця» щодо усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДП «Донецька залізниця».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) вказано, що

«стаття 5 Закону про особливості утворення Укрзалізниці передбачає, що АТ «Укрзалізниця» провадить діяльність, у тому числі пов`язану з державною таємницею, до отримання необхідних ліцензій та інших документів дозвільного характеру на основі відповідних документів, отриманих підприємствами залізничного транспорту, у межах строку їх дії. Отже, уже з дня державної реєстрації АТ «Укрзалізниця» мало право здійснювати будь-які види господарської діяльності, які потребували ліцензій чи дозволів, на підставі ліцензій та інших дозвільних документів, отриманих підприємствами залізничної галузі, які знаходилися в процедурі припинення, включаючи ДП «Донецька залізниця».

З огляду на викладене вище висновки судів попередніх інстанцій про те, що відсутність в ЄДР запису про припинення ДП «Донецька залізниця» свідчить про те, що правонаступництво не відбулося, є помилковими.

Державна реєстрація рішення про припинення ДП «Донецька залізниця» була здійснена 25 листопада 2014 року. Таким чином, на момент звернення до суду ДП «Донецька залізниця» знаходилася в процедурі припинення більш як два роки, а на момент розгляду цієї справи судом касаційної інстанції - більше п`яти років. Якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Укрзалізниця».

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, встановивши, що АТ «Українська залізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця», суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позову. Натомість апеляційний суд скасував законне та обґрунтоване рішення суд першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400 та 413 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року скасувати.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук