Житомирський апеляційний суд
Справа №293/779/16-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 60 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №293/779/16 за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Черняхівської селищної ради про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2016 року, ухвалене під головуванням судді Васильчука С.Ф. у смт. Черняхів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 61/100 ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому ОСОБА_1 подала заяву про зміну позовних вимог (а.с.47, 48-50) та остаточно просила визнати за нею право власності на згадану частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті її діда ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що являється єдиним спадкоємцем, на момент смерті діда була малолітньою, проживала разом з ним. Оформити спадщину через нотаріуса вона не може через відсутність правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Посилаючись на вказані обставини, просила задовольнити позов.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2016 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення.

Вважає, що дане рішення є незаконним, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що вона є дочкою покійної ОСОБА_5 , яка перебувала у шлюбі з батьком позивачки ОСОБА_3 з 16 травня 1984 року.

Її відчим, ОСОБА_3 , чоловік її матері ОСОБА_5 , є спадкоємцем першої черги, який прийняв спадкове майно, у вигляді 61/100 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом вступу у володіння та управління майном, оскільки проживав разом зі спадкодавцем однією сім`єю.

Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкові права на спірну частину житлового будинку перейшли до її матері ОСОБА_5 , та до її брата ОСОБА_6 , як до спадкоємців першої черги. Останні вступили у володіння та управління спадковим майном, у вигляді 61/100 ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки вони були зареєстровані та проживали в ньому на день відкриття спадщини. В свою чергу, вона, проживала однією сім`єю, більше п`яти років разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а тому є спадкоємцем четвертої черги.

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Під час апеляційного розгляду представник позивачки заперечив проти задоволення апеляційної скарги із підстав, наведених у відзиві.

ОСОБА_1 , представник Черняхівської селищної ради та ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явились будучи належно повідомленими про час і місце проведення судового засідання, тому суд вважає за можливе справу розглянути у їх відсутності відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є спадкоємицею п`ятої черги за законом після смерті діда ОСОБА_4 , оскільки на момент відкриття спадщини була неповнолітньою та проживала разом із спадкодавцем, а інших осіб, які б прийняли спадщину або осіб, які б мали право на обов`язкову частку в майні спадкодавця немає.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Частина перша статті 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частинами першою, третьою статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 ІНФОРМАЦІЯ_5 . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із

спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Стаття 525 ЦК Української РСР визначала, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ч.1 ст.524 ЦК Української РСР 1963 року).

Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт.Черняхів Житомирської області помер дід позивачки - ОСОБА_4 . (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 61/100 ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на праві власності. Так, згідно із довідкою БТІ №427 від 12.07.2016 право власності на нерухоме майно, а саме: на 61/100 ідеальної частки житлового будинку, зареєстровано за громадянином: ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва №503 про право особистої власності на жилий будинок, видане 14.11.1975 виконком Черняхівської селищної ради (а.с.11-13).

Спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не заводилась (а.с.64).

Відповідно до довідки №3948 від 15.06.2016, виданої Черняхівською селищною радою, у будинку АДРЕСА_1 на день смерті ОСОБА_4 та в подальшому був зареєстрований і проживав його син ОСОБА_3 (а.с.24,26), а відтак в контексті положень ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 .

Установивши, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 і, як вбачається із матеріалів справи, була прийнята спадкоємцем першої черги - сином ОСОБА_3 до введення в дію ЦК України 2004 року, суд першої інстанції без урахування положень частин четвертої, п`ятої Прикінцевих та перехідних положень, безпідставно застосував до цих правовідносин норми ст.1265 ЦК України 2004 року, яка застосуванню не підлягала, і не застосував норми ЦК Української РСР 1963 року, які підлягали застосуванню.

Оскільки нормами Цивільного кодексу 1963 року було передбачено спадкування за законом спадкоємцями першої та другої черги, а поняття п`ятої черги взагалі було відсутнє у названому законі, тому висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є помилковими.

Поза увагою суду залишились приписи ч.2 ст.529 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, відповідно до яких онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем. Проте, такі умови для набуття позивачкою, як онукою ОСОБА_4 , права на спадщину після смерті останнього також відсутні.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції не з`ясував коло належних відповідачів у справі. Зокрема, не залучено до участі у справі сина померлого ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.48-149).

Враховуючи наведене, рішення суду підлягає скасуванню в порядку п.п.3,4 ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Черняхівської селищної ради про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 08 липня 2020 року