Ухвала

07 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 759/13783/19

провадження № 61-10776ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що на підставі наказу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України») від 09 червня 2017 року № 75-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України».

Наказом ДП «Укравтогаз» від 31 січня 2019 року № 29 «Щодо організаційної структури ДП «Укравтогаз» з 01 лютого 2019 року введено в дію нову організаційну структуру ДП «Укравтогаз» та затверджено штатний розпис.

28 березня 2019 року ОСОБА_1 отримав від адміністрації повідомлення про те, що посада начальника управління виведена зі штатного розпису, у зв`язку з чим 28 травня 2019 року його може бути звільнено за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України із займаної посади, та запропоновано переведення на вакантні посади із урахуванням його кваліфікації та спеціальності.

26 червня 2019 року листом «Про надання вакансій» № 2052/06-19 позивачу запропоновано іншу роботу з вакантними посадами в ДП «Укравтогаз» та зазначено, що у разі згоди на переведення на вакантну посаду, позивачу необхідно письмо проінформувати адміністрацію підприємства, надавши на ім`я директора заяву на переведення на обрану посаду та підтвердження, що посада відповідає професії (спеціалізації) відповідача.

ОСОБА_1 повідомив працівників управління по роботі з персоналом про намір підготувати і подати на ім`я директора ДП «Укравтогаз» заяву на переведення на обрану посаду, проте останні не надали позивачу можливості написати заяву на переведення на обрану посаду та цього ж дня, 26 червня 2019 року, вручили йому наказ про звільнення.

Позивач вважав, що звільнення є незаконним та наказ про звільнення підлягає скасуванню, оскільки при звільненні відповідач порушив пункти 1, 2, 6 частини другої статті 40 КЗпП України, а саме: з позивачем був укладений трудовий договір на невизначений строк та звільнення мало бути проведено лише за умови, якщо працівника (позивача) неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. При звільненні не було враховане його переважне право на залишення на роботі, не надано належної оцінки його перевагам в рівні кваліфікації. Також звільнення позивача відбулося без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, що також є порушенням статті 43 КЗпП України.

26 червня 2019 року позивач подав відповідачу заяву про надання відпустки з 26 по 30 червня 2019 року для підготовки та захисту дипломного проекту, додавши до заяви довідку-виклик, однак рішення щодо вказаної заяви не було прийнято.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 107 342,24 грн. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 на дату постановлення рішення суду - 21 січня 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та зміни дати звільнення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» з 26 червня 2019 року. Стягнуто з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» на користь держави 1921,00 грн судового збору. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року.

Положенням пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України закріплено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Однак, таке право на касаційне оскарження не є абсолютним та безумовним, скаржник зобов`язаний обґрунтувати причини такого звернення, що дозволяють ініціювати проведення судового розгляду справи в третій раз.

Так, у положенні частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, акцентується увага на тому, що скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Всі мотивування особи, яка подає касаційну скаргу, вже були предметом розгляду в судах двох інстанцій і не потребують додаткового перегляду.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа як справа незначної складності є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи, ціну позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для обов`язкового скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судові рішення, які оскаржуються, прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко