ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2181/20 Справа № 190/1276/19 Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Троїцької сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай)

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Троїцької сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до розпорядження Пятихатської РДА № 62-р від 13.03.2000 р. йому, як члену КСП "Свердлова", П`ятихатського району Дніпропетровської області було виділено земельну частку (пай), розміром 7,09 в у.к.г. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на його ім`я було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0310814, який він не отримував. Отримати дублікат сертифікату про право на земельну частку (пай) на сьогодні є не можливим. Враховуючи викладене, просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 7,09 у.к.г із земель розташованих на території Троїцької сільської ради, П`ятихатського району Дніпропетровської області (а.с. 2-4).

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено (а.с.63-64).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду 1 інстанції є таким що ухвалене при недоведеності обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків обставинам справи, а тому просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити (а.с. 69-71).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним. Від апелянта надійшла заява з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку з карантином. Враховуючи, що на даний час режим карантину в тому вигляді, в якому його було запроваджено, фактично відсутній, має місце лише продовження певних протиепідемічних заходів, що мають профілактичну мету, яких в приміщені суду дотримано, а також враховуючи, що транспортне сполучення відновлено,і апелянт не був позбавлений можливості заявити клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCom, колегія суддів підстави для відкладення розгляду справи не встановила. Справа розглянута за відсутності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, згідно листа відділу у П`ятихатському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 01.03.2018 року вих. № Л-16/0-0.25-19/143-18 та від 01.03.2018 року вих. № Л-17/0-0.25-20/143-18 на території Троїцької сільської ради станом на 01.01.2016 року рахується сім невитребуваних паїв, площею 49,63 у.к.г., згідно Книги реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП «Свердлова» П`ятихатського району, Дніпропетровської області на ім`я ОСОБА_1 виготовлявся сертифікат серії НОМЕР_1 від 16.03.2000 року. (а.с.7-8)

Згідно копій розпоряджень П`ятихатської РДА Дніпропетровської області № Р- 608 /0/364/18, № Р- 609/0/364/18, № Р- 610/0/364/18 від 28.12.2018р. ТОВ «Агріко3119» передано в оренду 3 земельні ділянки із земель не витребуваних паїв, що належали колишньому КСП ім.. Свердлова - тобто на території Троїцької сільської Ради П`ятихатського району Дніпропетровської області знаходяться землі не витребуваних паїв, що належали колишньому КСП ім.. Свердлова. ( а.с.11- 13)

Згідно листа відділу у П`ятихатському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.06.2019 року вих. № 170/143-19 інформація щодо отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) ОСОБА_1 відсутня. Станом на 01.01.2013 року Державний акт на право власності на земельну ділянку на ОСОБА_1 не видавався (а.с.9).

Згідно копії довідки ТОВ «Свердловське» від 18.02.2000 року на ім`я ОСОБА_1 16.03.2000 року П`ятихатською РДА видано сертифікат права на земельну частку (пай) серії ДП №0310814. (а.с.10)

Згідно копії державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Свердлова П`ятихатського району Дніпропетровської області та списку осіб - членів КСП ім. Свердлова, П`ятихатського району, Дніпропетровської області І-ДП №000008 - ОСОБА_1 не значиться. (а.с.21- 41)

Згідно листа архівного відділу П`ятихатської районної державної адміністрації від 23.09.2019 року вих. №80 відомості про роботу ОСОБА_1 в КСП ім. Свердлова в архівному відділі не виявлено (а.с.42).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції зазначив, що позивачем не доведено того, що він був членом КСП "Свердлова", Пятихатського району Дніпропетровської області, як не доведено і того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) було виготовлено та видано на законних підставах.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Згідно статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Враховуючи викладене суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять відомості про те, що ОСОБА_1 був членом КСП «Свердлова», П`ятихатського району, Дніпропетровської області, що йому на законних підставах було виготовлено та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 7,09; а також відсутність відомостей про роботу позивача в КСП ім. Свердлова; відсутність відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався з заявами про видачу йому дублікату такого сертифікату або втрату сертифікату, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Вирішуючи вказаний спір, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай), встановивши, що його не було включено до списків осіб - членів КСП ім. "Свердлова", що долучався до державного акта на право власності на землю, і він не отримував сертифікат про право на земельну частку (пай).

Зокрема колегія суддів зазначає, що зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про невключення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляв.

Оскільки аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги слід покласти на особу, яка її подавала, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: