Постанова

Іменем України

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 520/8380/19

провадження № 61-6463св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 , як законний представник малолітньої ОСОБА_5 ,

третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , як законного представника малолітньої ОСОБА_5 , на рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2019 року у складі судді Коваленко О. Б. та постанову Одеського апеляційного суду

від 10 березня 2020 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки і піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку за адресою:

АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Київського районного суду

м. Одеси від 03 березня 2017 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання їх такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 . У позові ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та в інтересах ОСОБА_6 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування вказаним житлом відмовлено.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2017 року в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житлом, скасовано і винесено нову постанову про відмову в цій частині позову, у решті рішення залишено без змін.

Вказували, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_5 , місце проживання якої ОСОБА_4 безпідставно зареєструвала в їх квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Про факт реєстрації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , їм стало відомо після отримання рахунку щодо сплати комунальних платежів, в якому кількість мешканців в квартирі збільшено на одну людину.

Оскільки ОСОБА_4 втратила право користування житлом у їх квартирі на підставі рішення суду, що набрало законної сили 26 квітня 2018 року, то її дочка, яка народилася у грудні 2018 року, протиправно зареєстрована в їх квартирі.

На підставі вищевказаного позивачі просили позов задовольнити та визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2019 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Дане рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 є власницею квартири АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві власності, є постійним місцем її проживання та проживання її сім`ї. Оскільки ОСОБА_4 втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 в порядку статті 107 ЖК Української РСР, її донька ОСОБА_5 також втрачає право користування цим житлом. Малолітня дитина реєструється за місцем проживання її батьків та набуває право користування житловою площею, яка є місцем проживання її батьків, тому ОСОБА_5 повинна бути визнана такою, що втратила право користування вказаним житлом, в порядку статті 107 ЖК Української РСР, з зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 березня 2020 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2019 року - залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, щосудом першої інстанції вірно з`ясовано фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а висновки суду підтверджуються матеріалами справи

та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Апеляційний суд також зазначив про те, що оскільки ОСОБА_4 втратила право користування житлом за адресою:

АДРЕСА_1 в порядку статті 107 ЖК України на підставі рішення суду, яке набрало законної сили в квітні 2018 року, її донька ОСОБА_5 , яка народилася у грудні 2018 року , не могла бути зареєстрованою на законних підставах за вказаною адресою та набути право користування цим житлом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_4., як законний представник малолітньої ОСОБА_5 ,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення по відмову у задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Вказує, що вона весь час до народження дитини та після була зареєстрованою в спірній квартирі, а тому її дочка, після народження, була зареєстрована за її фактичним місцем реєстрації - у квартирі

АДРЕСА_1 .

Вважає, що вказаними судовими рішеннями порушені права її малолітньої дитини, місце реєстрації якої здійснено згідно з чинним законодавством України, а тому наявні всі правові підстави для ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову про визнання її малолітньої дочки такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 520/8380/19 із Київського районного суду м. Одеси та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому вказується, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, просять залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Вважають, що дії ОСОБА_4 щодо реєстрації малолітньої дочки ОСОБА_5 у спірну квартиру є неправомірними, оскільки на день реєстрації

ОСОБА_5 у спірній квартирі, рішення про визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування спірною квартирою вже набрало чинності (квітень 2018 року).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верхового Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_4 , як законного представника малолітньої ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 . Зазначено, що вказане рішення є підставою для зняття

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою:

АДРЕСА_1 .

В задоволенні позову ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та в інтересах ОСОБА_6 , відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2017 року в частині визнання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житлом скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В решті рішення районного суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31 січня 2020 року постанова апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року залишена без змін.

ОСОБА_4 (до шлюбу - ОСОБА_4 ), 13 жовтня 2001 року уклала шлюб із ОСОБА_10 .

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_5 народилась

ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 53).

Згідно з довідкою про склад сім`ї та реєстрацію КП ЖКС «Вузівський» Одеської міської ради від 14 березня 2019 року ОСОБА_5 , 2018 року народження, зареєстрована в квартирі

АДРЕСА_1 з 21 грудня 2018 року (а. с. 22).

З акту № 780, складеного 18 квітня 2019 року, вбачається, що

ОСОБА_5 , 2018 року народження, у квартирі

АДРЕСА_1 не проживає і ніколи не проживала, особистих речей у квартирі немає, адреса постійного її проживання - АДРЕСА_2 (а. с. 85).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Підставою касаційного оскарження рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 10 березня 2020 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи

на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання

або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних

або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. (частина четверта статті 29 ЦК України).

Як встановлено судами попередніх інстанцій ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 15 жовтня

2009 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради. (а. с. 33)

Встановивши, що мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_4 проживає в квартирі АДРЕСА_2 та є її власником, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що реєстрація ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі

АДРЕСА_1 не могла бути здійснена на законних підставах, оскільки з вказаного житла, за рішенням суду,

ОСОБА_4 була виселена у зв`язку з тим, що втратила право користуванням житлом на підставі статті 107 ЖК Української РСР.

Відповідно до статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Отже, до досягнення дитиною 10 років її місце проживання може бути зареєстроване лише за місцем проживання батьків (або одного з них).

Правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що місце реєстрації дитини віком до десяти років не може бути відмінним від місця реєстрації її батьків, або ж одного з батьків.

Доводи заявника про те, що вона весь час до народження її дитини та після була зареєстрованою в спірній квартирі, а тому її дочка, після народження, була зареєстрована за її фактичним місцем реєстрації не заслуговують на увагу, оскільки постанова Апеляційного суду Одеської області від

26 квітня 2018 року набрала законної сили в день її проголошення, а тому ОСОБА_4 , знаючи про таке рішення, незаконно зареєструвала місце проживання своєї малолітньої дитини за адресою:

АДРЕСА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що вказаними судовими рішеннями порушені права її малолітньої дитини, місце реєстрації якої здійснено згідно з чинним законодавством України, спростовуються матеріали справи та висновками судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89

ЦПК України судами першої та апеляційної інстанцій всебічно, повно

та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому,

так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони

не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить

до компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують,

на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 , як законного представника малолітньої ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький І. В. Литвиненко