Справа №601/1092/19
Провадження № 2/601/25/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Білосевич Г.С.,

з участю секретаря судового засідання Польової Ж.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременець цивільну справу № 601/1092/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів як безпідставно набутого майна,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Парфенчук Ю.А.,

відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Трачука І.В.,

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про стягнення із ОСОБА_2 на його користь 145 908 грн. 61 коп., як майна, набутого без достатньої правової підстави та 122 609 грн. 71 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що 03 червня 2014 року між сторонами укладений договір позики, згідно з яким позивач отримав від відповідача у борг грошові кошти в розмірі 9000 євро. На підтвердження укладеного договору та отримання грошей позивач надав відповідачу власноруч написану розписку, згідно з якою зобов`язавався повернути йому гроші у двомісячний строк до 04 серпня 2014 року. На виконання свого грошового зобов`язання позивач з 03 червня 2014 року по 30 грудня 2014 року перерахував на картку ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 182 094 грн. 92 коп.. Факт перерахування вказаних коштів доводиться рішеннями судів, які набрали законної сили, а саме: рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.09.2016 року; ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2017 року; постановою Верховного суду від 27.02.2019 року та рішенням Кременецького районного суду від 26.01.2018 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 22.05.2018 року. Так, рішенням Кременецького районного суду від 26.01.2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36186 гривень 31 копійку грошових коштів, як безпідставно отриманих згідно боргової розписки. З врахуванням зазначеного сума сплачена позивачем на корись відповідача становить 145 908 грн. 61 коп. Постановою Верховного суду від 27.02.2019 року у справі № 173/1025/16-ц встановлено, що кошти в розмірі 182 094 грн. 92 коп., що були перераховані ОСОБА_1 на картковий рахунок ОСОБА_2 не вважаються такими, що сплачені на виконання договору позики. Тому, 145 908 грн. 61 коп. є безпідставно отриманими коштами, які підлягають поверненню позивачу. Відповідач не вважав, що вищезазначені грошові кошти, які перераховував позивач на його картковий рахунок, є такими, що сплачені на виконання договору позики, оскільки у червні 2016 року звернувся до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 на його користь позики в розмірі 9 000 Євро. Тобто, ОСОБА_2 було відомо про безпідставність набуття спірних грошових коштів, тому початок строку користування безпідставно набутими грошовими коштами настав з моменту їх отримання відповідачем. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами становить 122 609 грн. 71 коп.. Тому позивач та його представник просять стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 145 908 грн. 61 коп., як майна, набутого без достатньої правової підстави, 122 609 грн. 71 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, 3 000 грн. витрат на отримання професійної правової допомоги та 2 685 грн. 18 коп. сплаченого ним судового збору.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що 05 червня 2014 року позивач власноруч склав на ім`я відповідача боргову розписку, за якою позивач у ОСОБА_2 9 000 Євро. З 03.06.2014 року по 30.12.2014 року позивач добровільно перераховував відповідачу грошові кошти у гривні на виконання вищевказаного договору позики. Вважають, що ОСОБА_1 боргової розписки не виконав, оскільки кошти позичав у євро, а грошові кошти, які перераховував відповідачу у гривнях - не належить до безпідставно набутого майна. Також вважають, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушених прав, так як рішенням Кременецького районного суду від 26.01.2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 лише 36186 гривень 31 копійку грошових коштів, безпідставно отриманих згідно боргової розписки. Оскільки між сторонами складена розписка, то існування таких правовідносин виключає виникнення кондиційного зобов`язання відповідача та стягнення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Також відповідач пояснив, що у нього є виконавчий лист, який виданий на виконання постанови Верховного суду щодо стягнення із позивача на його користь 9 000 Євро позики, який він має намір звернути на виконання. Тому просять відмовити у задоволення даного позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів від 10.05.2019 року; опису вкладення до цінного листа з повідомленням та фіскальних чеків, ОСОБА_1 направлено вимогу ОСОБА_2 про повернення останнім грошових коштів, як безпідставно набутих.

З копії розписки, складеної 03.06.2014 року слідує, що ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 9000 Євро та зобов`язався їх повернути у двохмісячний термін.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 26.01.2018 року, що залишено без змін постановою апеляційного суду Тернопільської області від 22.05.2018 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів як безпідставно набутого майна, процентів за користування грошима задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 36 186 (тридцять шість тисяч сто вісімдесят шість) гривень 31 копійку грошових коштів, безпідставно отриманих згідно боргової розписки. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З постанови Верховного суду від 27 лютого 2018 року слідує, що рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2016 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року скасована. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення позики та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 позику в розмірі 9 000 євро. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено. У вказаній постанові вказано, «наявність у позивача ОСОБА_2 оригіналу розписки свідчить про те, що позика повернута не була. Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 9 000 євро за офіційним курсом НБУ не вбачається».

Вищевказаними рішеннями встановлено факт перерахування ОСОБА_1 на картковий рахунок ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 182 094 грн. 92 коп.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобовязання.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Згідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них, згідно зі ст. 536 ЦК України, з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів, нараховуються відсотки.

Відтак нарахування відповідачу процентів за користування чужими грошовими коштами має бути здійснене на рівні облікової ставки Національного банку України за аналогією закону на підставі приписів ст.1048 ЦК України.

Судом встановлено, що вищезазначені кошти, були отримані ОСОБА_2 без відповідних правових та договірних (законних) підстав, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, при цьому судом враховано, що протягом розгляду справи в суді стороною відповідача не було надано жодного належного і допустимого доказу, в обґрунтування заперечень на позов.

Окрім того, із відповідача підлягають стягненню відсотки за весь період користування безпідставно набутими грошовими коштами, нараховані на рівні облікової ставки НБУ, сума яких становить: 218 грн. 56 коп. за користування 16500 грн. (за період з 04.06.2014 року по 16.07.2014 року за ставкою НБУ 9.5%; з 17.07.2014 року по 23.07.2014 року за ставкою НБУ 12.5%); 2307 грн. 63 коп. за користування 82174 грн. 92 коп. (за період з 24.07.2014 року по 14.10.2014 року за ставкою НБУ 12.5%); 3798 грн. 88 коп. за користування 135 874 грн. 92 коп. (за період з 15.10.2014 року по 12.11.2014 року за ставкою НБУ 12.5%; з 13.11.2014 року по 30.12.2014 року за ставкою НБУ 14%); 116 284 грн. 64 коп. за користування 145908 грн. 61 коп. (за період з 31.12.2014 року по 15.02.2015 року за ставкою НБУ 14% ; з 16.02.2015 по 03.03.2015 за ставкою НБУ 19.5%; з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року за ставкою НБУ 30%; з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року за ставкою НБУ 27%; з 25.09.2015 року по 29.10.2015 року за ставкою НБУ 22% з 30.10.2015 року по 17.12.2015 року за ставкою НБУ 22%; з 18.12.2015 року по 02.03.2016 року за ставкою НБУ 22%; з 03.03.2016 року по 21.04.2016 року за ставкою НБУ 22%; з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року за ставкою НБУ 19%; з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року за ставкою НБУ 18%; з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року за ставкою НБУ 16.5%; з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року за ставкою НБУ 15.5%; з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року за ставкою НБУ 15%; з 28.10.2016 рогку по 97.12.2016 року за ставкою НБУ 14%; з 08.12.2016 року по 25.01.2017 року за ставкою НБУ 14%; з 26.01.2017 року по 01.03.2017 року за ставкою НБУ 14%; з 02.03.2017 року по 13.04.2017 року за ставкою НБУ 14%; з 14.04.2017 по 25.05.2017 року за ставкою НБУ 13%; з 26.05.2017 року по 06.07.2017 року за ставкою НБУ 12.5%; з 07.07.2017 року по 02.08.2017 року за ставкою НБУ 12.5%; з 03.08.2017 року по 26.10.2010 року за ставкою НБУ 12.5%; з 27.10.2017 року по 14.12.2017 року за ставкою НБУ 13.5%; з 15.12.2017 року по 25.01.2018 року за ставкою НБУ 14.5%; з 26.01.2018 року по 01.03.2018 року за ставкою НБУ 16%; з 02.03.2018 по 11.04.2018 року за ставкою НБУ 17%; з 12.04.2018 року по 12.07.2018 року за ставкою НБУ 17%; з 13.07.2018 року по 06.09.2018 року за ставкою НБУ 17.5%; з 07.09.2018 року по 24.10.2018 року за ставкою НБУ 18%; з 25.10.2018 року по 12.12.2018 року за ставкою НБУ 18%; з 13.12.2018 року по 31.01.2019 року за ставкою НБУ 18%; з 01.02.2019 року по 14.03.2019 року за ставкою НБУ 18%; з 15.03.2019 року по 25.04.2019 року за ставкою НБУ 18%; з 26.04.2019 року по 10.05.2019 року за ставкою НБУ 17.5%).

Доводи відповідача та його представника, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки договірний характер правовідносин виключає можливість виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатньо правових підстав, суд вважає безпідставними, так як постановою Верховного суду від 27 лютого 2018 року встановлено, що спірні кошти, не є такими, що перераховані на виконання грошового зобов`язання по розписці.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Із врахуванням наведеного суд вважає, що із відповідача слід стягнути на користь позивача понесенні останнім судові витрати по справі, які складаються із судового збору в розмірі 2685 грн. 18 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 83, 536, 1048, 1212, 1214 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 13, 19, 42, 82, 133, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 145 908 (сто сорок п`ять тисяч дев`ятсот вісім) гривень 61 (шістдесят одну) копійку як майна, набутого без достатньої правової підстави та 122 609 (сто двадцять дві тисячі шістсот дев`ять) гривень 71 ( сімдесят одну ) копійку процентів за користування грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 5 685 ( п"ять тисяч шістсот вісімдесят п"ять) гривень 18 (вісімнадцять) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду або через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 26.06.2020 року.

Головуючий: