КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 757/31196/18-ц

провадження № 22-ц/824/8839/2020

02 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря Примушка О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року у складі судді Остапчук Т. В.,

встановив:

25.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Держави Україна в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України ( далі- Мінекномрозвитку України) , Державної казначейської служби України, посилаючись на ті підстави, що наказом №208 від 02.03.2015 Міністерства економічного розвитку і торгівлі України оголошено конкурсний відбір на посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки.

У березні 2015 року він прийняв участь в конкурсному відборі на посаду генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія» та 18.03.2015 був оголошений переможцем конкурсного відбору. Проте, внаслідок протиправної бездіяльності Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, контракт з ним укладено так і не було.

29 листопада 2017 року Запорізьким окружним адміністративним судом винесено постанову, якою визнано протиправною бездіяльність Міністерства економічного розвитку і торгівлі Українищодо порядку його погодження, як переможця конкурсного відбору, на посаду генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія».

Зазначив, що посадовий оклад генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія» складає 21 860 грн.

Внаслідок неукладення з ним контракту йому була заподіяна шкода у виді упущеної вигоди в сумі 743 240 грн ( 21 860 грн х 34 міс. з 01.08.15 по 01.06.18).

Також йому була заподіяна моральна шкода, оскільки з моменту перемоги на конкурсному відборі він не отримував доходу, на який мав право, постраждала його ділова репутація, що призвело до закінчення кар`єри та виходу на пенсію. Завдану йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 743 240 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, безпідставно виклав як встановлений факт, що відповідач не був зобов`язаний укладати з ним контракт. Вказаний висновок спростовується матеріалами справи та суперечить природі проведення конкурсних відборів.

Зазначив, що рішенням адміністративного суду визнано протиправною бездіяльність Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо порядку погодження переможця конкурсного відбору. Він намагався врегулювати спір в досудовому порядку, наполягав на укладенні контракту, проте відповідачем його вимоги були проігноровані.

Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині розміру заподіяної моральної шкоди.

Вважає, що надана ним копія пенсійного посвідчення є доказом припинення кар`єри, що прямо вказує на істотні зміни в житті та неможливість відновлення попереднього стану речей. Визначений розмір моральної шкоди не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, яке відповідно до абз. 2 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 №829 змінило назву на Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Вважає, що суд першої інстанції на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинах, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов правильного висновку щодо відсутності у відповідача обов`язку укласти контракт з позивачем. Вважає, що обов`язковою умовою призначення чи звільнення з посад керівників установ, віднесених до сфери управління міністерств чи інших центральних органів виконавчої влади, є їх попереднє погодження з головою відповідної місцевої державної адміністрації. Рішення комісії з проведення конкурсного відбору є підставою для прийняття суб`єктом управління відповідного рішення про призначення керівника підприємства, а не його обов`язком. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі №647/2279/17.

Оскільки позивача не було призначено керівником підприємства, контракт з ним укладено не було, а відтак у ОСОБА_1 відсутні будь-які підстави для розрахунку суми матеріальних збитків з розміру посадового окладу генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія» станом на 28 грудня 2017 року - 21 860 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Кущ Є.Є. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02 березня 2015 року №208 було оголошено конкурсний відбір на посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, що належить до сфери його управління.

За результатами прийнятого рішення, оформленого протоколом від 18 травня 2015 року № 4 закритого засідання постійно діючої комісії для проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки та визначення претендентів на посади керівників особливо важливих для економіки підприємств, що належить до сфери управління Мінекономрозвитку України, ОСОБА_1 оголошено переможцем конкурсного відбору на посаду генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія».

У зв`язку із прийнятим комісією рішенням листом від 05 червня 2015 року № 2202-14/18092-03 відповідач просив голову Запорізької облдержадміністрації погодити кандидатуру ОСОБА_1 для призначення на посаду генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія».

Листом від 22 червня 2015 року № 04053/08-36 голова Запорізької облдержадміністрації повідомив відповідача, що враховуючи колективні звернення ДП «Запоріжжястандартметрологія» щодо призначення ОСОБА_1 на посаду генерального директора підприємства, облдержадміністрація не погоджує кандидатуру позивача.

06 липня 2015 року на адресу Мінекономрозвитку України надійшов лист Запорізької облдержадміністрації від 01 липня 2015 року № 04305/08-16 про розгляд звернення трудового колективу ДП «Запоріжжястандартметрологія», скерованого Кабінетом Міністрів України, у якому повідомлено про непогодження кандидатури ОСОБА_1 листом облдержадміністрації від 22 червня 2015 року № 04053/08-36.

Листом від 10 вересня 2015 року № 2202-09/30065-09 Мінекономрозвитку України повідомило позивача, що у зв`язку з непогодженням головою Запорізької облдержадміністрації його кандидатури для призначення на посаду керівника підприємства, а також враховуючи службову характеристику, надану на звернення відповідача з попереднього місця роботи, комісією для проведення конкурсу відбору керівників прийнято рішення про проведення повторного конкурсного відбору на посаду генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія».

Наказом відповідача від 02 вересня 2015 року № 1081 оголошено повторний конкурсний відбір керівника ДП «Запоріжжястандартметрологія».

Листом від 17 серпня 2016 року № 06-Л-1977-2 Запорізька облдержадміністрація повідомила позивача, що рішення про відмову в погодженні його кандидатури на посаду генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія» не ухвалювалось, у зв`язку із чим надати його завірену копію неможливо, так само як і переглянути неіснуюче рішення.

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 29 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року, позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Мінекономрозвитку України щодо порядку погодження переможця конкурсного відбору на посаду генерального директора ДП "Запоріжжястандартметрологія» ОСОБА_1 (справа №808/3751/16)

Постановою Верховного Суду від 27 червня 2019 року (справа №808/3751/16) постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року змінено у мотивувальній частині рішення. В іншій частині вказані судові рішення залишені без змін.

У вказаній постанові Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанції про те, що Мінекономрозвитку України не дотриманий Порядок погодження з головою місцевої державної адміністрації призначення на посаду керівника підприємства, що належить до сфери управління міністерства. Будь-яких доказів надіслання до Запорізької облдержадміністрації повторного погодження кандидатури позивача, а у подальшому внесення пропозиції щодо такого погодження на розгляд Кабінету Міністрів України за участю голови відповідної місцевої держадміністрації відповідачем не зазначено та матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо доведеності факту протиправної бездіяльності Мінекономрозвитку України, допущеної при погодженні переможця конкурсного відбору на посаду генерального директора ДП "Запоріжжястандартметрологія» ОСОБА_1 , що мала своїм наслідком порушення прав позивача та заподіяння йому моральної шкоди.

Неправомірність дій (бездіяльності) вказаного відповідача підтверджена належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду в справі № №808/3751/16, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення на користь позивача збитків (упущеної вигоди), суд першої інстанції виходив з недоведеності тієї обставини, що відповідача було зобов`язано укласти контракт з відповідачем.

Вказаний висновок суду відповідає обставинам справи.

Так, відповідно до пунктів 7 -10 Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2013 р. №818 ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), у разі вмотивованої відмови Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови місцевої держадміністрації у погодженні пропозиції щодо призначення на посаду керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади повторно подає у п`ятиденний строк пропозиції щодо призначення на посаду керівника підприємства. У разі повторної відмови Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови місцевої держадміністрації у погодженні призначення на посаду керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади вносить у 10-денний строк пропозицію щодо погодження призначення на посаду керівника підприємства на розгляд Кабінету Міністрів України за участю Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голів місцевих держадміністрацій.

Подання про надання згоди на призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства розглядається Кабінетом Міністрів України у 10-денний строк з дня надходження.

У разі коли Кабінет Міністрів України не погоджується з пропозицією щодо призначення на посаду керівника підприємства, керівник центрального органу виконавчої влади приймає рішення про повторне проведення конкурсу або визначає іншого кандидата на посаду за умови непроведення конкурсу.

У разі погодження Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації пропозиції щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади видає у тижневий строк в установленому порядку наказ про призначення, а у дводенний строк наказ про звільнення.

Таким чином, за наявності відмови Запорізької облдержадміністрації в погодженні ОСОБА_1 на посаду керівника підприємства, подання про надання відповідної згоди підлягало розгляду Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що перемога в конкурсі на посаду керівника підприємства ще не була безумною підставою призначення особи на таку посаду, оскільки потребувала додаткового погодження, неотримання позивачем можливих доходів з 01.08.2015 по 01.06.2018 у виді заробітної плати на посаді генерального директора ДП "Запоріжжястандартметрологія» не може слугувати підставою для висновку про заподіяння позивачу збитків у виді упущеної вигоди та покладення відповідальності на державу по її відшкодуванню.

Ураховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування майнової шкоди є законними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи,а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок протиправних дій відповідача було змінено нормальний життєвий ритм позивача, проте останній не надав доказів тривалості моральних страждань, можливості відновлення, істотності змін в житті тощо.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої розміром заподіяної моральної шкоди, який на її думку не відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини відповідача у завданні моральної шкоди, приниженні ділової репутації позивача та позбавлення останнього реалізувати свої можливості на посаді керівника, а також тих обставин, що внаслідок встановлення судовим рішенням протиправної бездіяльності Мінекономрозвитку України порушене право позивача фактично не було відновлено.

Оцінюючи надані сторонами доказами суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зміни ухваленого по справі рішення та збільшення розміру відшкодування моральної шкоди до 50 000 грн, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року в частині розміру стягнутої моральної шкоди в сумі 5 000 грн змінити, збільшивши її розмір до 50 000 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 липня 2020 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк