Справа № 509/3120/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Козирський Є.С.
за участю секретаря Мочернюк В.В.,
прокурора Кришталевич В.М.,
представника Міністерства оборони України Дідуха С.,
представника позивача КЕВ Дем`янова В.Ю.,
представника відповідача Судакова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Південного регіону України, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеса до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив суд, зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0945 га, яка розташована на території військового містечка Іллічівськ 1(2) за адресою: у нежитловому приміщенні будинку АДРЕСА_1 , (військова частина НОМЕР_1 ) та прибрати самовільно збудований паркан на зазначеній земельній ділянці, стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору на користь Військової прокуратури Південного регіону України.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 032344 квартирно-експлуатаційній частині Одеського району, правонаступником якої на сьогодні є КЕВ м. Одеса. У 1986 році виконавчим комітетом Овідіопольської районної ради народних депутатів Одеської області надано на постійне та безоплатне користування земельну ділянку загальною площею 586,5 га, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 30,1891 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Наказом начальника Одеського гарнізону від 18.06.2012 №32 земельна ділянка загальною площею 30,1891 га військового містечка Іллічівськ 1(2) з розташованими на ній будівлями, спорудами, інженерними мережами, огорожею та елементами благоустрою закріплена за командиром військової частини НОМЕР_2 .
Перевіркою дотримання вимог земельного законодавства , проведеною у жовтні 2018 року уповноваженими особами ГУ держгеокадастру України в Одеській області, встановлено факт самовільного зайняття першим заступником командира військової частини НОМЕР_3 , полковником ОСОБА_1 , частини земельної ділянки зазначеного військового містечка площею 0,0945 га навколо будівлі № НОМЕР_4 . Зокрема встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташовані двоповерховий будинок з навісом, господарські будівлі, двір, город. Територія домоволодіння огороджена парканом з воротами та хвірткою, доступ на ділянку обмежений. Указаний факт також встановлено Одеським окружним адміністративним судом під час розгляду справи № 420/127/19 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ГУ Держгеокадастру в Одеській області в особі Управління з контролю за використанням та охороною земель про визнання незаконними та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_3 (рішення суду набрало законної сили 28.08.2019).
Згідно з листом КЕВ м. Одеса зазначений паркан не перебуває на оперативному обліку відділу та дозвіл на його встановлення навколо вказаної будівлі будь-яким особам не надавався. Також дозвіл на зведення паркану не надавався і військовою частиною НОМЕР_2 (лист від 17.04.2019 №350/303/2/721).
Отже, внаслідок самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0945 га на території військового містечка Іллічівськ 1(2), вказане державне військове майно, порушуючи вимоги ст..ст. 2, 42 Закону України «Про використання земель оборони», використовують не за його цільовим призначенням, чим порушено оборонний потенціал Збройних Сил України.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що відповідач самовільно захопив зазначену земельну ділянку, без отримання належного дозволу побудував огорожу.
Представник Міністерства Оборони, КЕВ м. Одеси позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні поясненням позивача.
Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, надав відзив, у якому зазначив, що відсутня обставини захоплення земельної ділянки та підстави для отримання дозволу, документів та прийняття в експлуатацію огорожі. Пояснив у судовому засіданні, що відповідач відновив пошкоджену огорожу, яка існувала раніше, замінивши її з колючого дроту на сітку-рабицю виключно з причин, що на території військової частини, яка на цей час не має зовнішньої огорожі, і не використовується як військовий об`єкт, є велика кількість бездомних собак, які створюють небезпеку для членів сім`ї відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі обставини, та правовідносини, які виникли між сторонами.
Відповідач проходить військову службу на посаді першого заступника командувача Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

На підставі спеціального дозволу № 66 від 26.10.2017 року відповідачу було надано право тимчасового проживання з сім`єю у нежитловому приміщенні будинку АДРЕСА_3 . (а.с.126)

Раніше на місці розташування зазначеного будинку існувала огорожа складу Паливно-Мастильних Матеріалів (ПММ) із колючого дроту на бетонних стовпах, яка на час вселення відповідача у цей будинок була пошкоджена. Зазначене підтверджується копією Генерального плану військового містечка № НОМЕР_5 м. Іллічівськ, в/ч НОМЕР_1 , затвердженого Начальником Херсонської КЕЧ району 21 листопада 2003 р., на якому зазначена будівля № 116 КТП, яка побудована у 1983 р. мала огорожу з колючого дріту. (а.с. 127-128)

Відповідач поновив огорожу, замінивши бетоні стовпи, на яких тримався колючий дріт, на металеві, та замінив колючий дріт на сітку «рабицю». В межах земельної ділянки, яка була огороджена як колишній склад ПММ, відповідач поліпшив якість покриття, шляхом встановлення доріжок для безпечного підхіду до будинку. Суд вважає, що поновлення раніше існуючої огорожі не є захопленням земельної ділянки.

11 грудня 2018 р. командиром в/ч НОМЕР_3 було затверджено акт службового розслідування по факту складання протоколу про адміністративне правопорушення управління Держгеокадастру в Одеській області в особі управління з контролю за використанням та охороною земель від 30 листопада 2018 р. № 761/ДК/761/АП/09/01/-78було встановлено зазначені обставини. Службовим розслідуванням не встановлено, що сучасні межі огорожі сіткою не співпадають із межою огорожі, яка існувала на час розміщення складу ПММ. (а.с. 112-117) Прокурором не надано суду доказів, які б спростували зазначені висновки службового розслідування.
Посилання позивача на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 березня 2019 р., яке набрало законної сили, у справі № 420/127/19 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в особі управління з контролю за використанням та охороною земель про визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 12 грудня 2018 року № 210 «Про результати службового розслідування», як доказ обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, є безпідставним, оскільки ані прокурор, ані Міністерство Оборони України, ані КЕВ м. Одеси не приймали участь в тій справі. Відповідно до частини п`ятої ст. 82 ЦПК України, «Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені». В справі № 420/127/19 встановлено тільки обставину правомірності притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Суд не погоджується із доводами позивача про необхідність отримання відповідачем дозволу, документів та прийняття в експлуатацію відновленої ним огорожі. Доводи позивача, що відповідач поновив огорожу території земельної ділянки без узгодження з КЕВ м. Одеси не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач не зазначив посилання на нормативний акт, який зобов`язує відповідача поновлювати огорожу тільки за умови погодження з КЕВ м. Одеси. Ця огорожа є тимчасовою спорудою, і не є об`єктом нерухомого майна, оскільки не містить фундаменту.

Відповідно до п. 6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 406, «6. Зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків».
Тому відсутні законні підстави вимагати від відповідача дозволу, документів, та прийняття в експлуатацію поновленої ним огорожі.
Під час розгляду справи було встановлено, що на території військової частини, на якій розташована спірна земельна ділянка на цей час відсутня будь-яка огорожа, територія не використовується для цілей оборони за військовим призначенням. Позивач не надав суду доказів того, що він має наміри використовувати заняту відповідачем земельну ділянку за призначенням, як землі оборони. Тобто, відсутня сама обставина створення відповідачем перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою, на якій відповідач поновив раніше існуючу огорожу. Позивачем не надано доказів того, що площа земельної ділянки, на якій відповідач поновив огорожу, є більшою, ніж та, на якій існувала огорожа, коли об`єкт, де дозволено проживати відповідачу, був військовим.
У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, обставини, на які посилається позивач, є недоведеними, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову заступника військового прокурора Південного регіону України, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеса до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня його проголошення.
У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.07.2020 року.
Суддя: Є. С. Козирський