Справа № 541/388/20
Провадження №2/541/527/2020
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
23 червня 2020 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Куцин В.М.,
секретаря судових засідань Євдокимової Н.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород в порядку спрощеного провадження в м. Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку ,
Обґрунтовуючи позов послалася на те, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 034813 від 01 квітня 1997 року їй на підставі рішення 12 сесії 22 скликання Петрівцівської сільської Ради народних депутатів від 12.12.1996 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2431 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Петрівці Петрівцівської сільської Ради, для обслуговування житлового будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 487.
В 2019 році для отримання кадастрового номеру земельної ділянки була замовлена та виготовлена Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Підставою для виготовлення документації був зазначений державний акт (п. 4 Завдання для складання техдокументації), цільове призначення земельної ділянки було визначено відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПЗ) (Пояснювальна записка техдокументації), в складі техдокументації є довідка Петрівцівської сільської ради від 21.10.2019 року про належність земельної ділянки їй та про адресу її місцезнаходження: АДРЕСА_1 та схема розташування ділянки.
Електронний документ, що був сформований на підставі техдокументації, перевірено і внесено до Державного земельного кадастру 24 грудня 2019 року державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру у Полтавській області.
04 лютого 2020 року вона звернулась із заявою про державну реєстрацію свого права власності на земельну ділянку і отримала Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 07 лютого 2020 року через відсутність відбитку гербової печатки на державному акті.
Зазначене фактично призвело до втрати нею документа, що засвідчує право власності на земельну ділянку.
На даний час вона не може вільно розпорядитися своїм майном, відсутня і можливість отримання нею належного правовстановлюючого документа на земельну ділянку у зв`язку зі змінами у законодавстві, в зв`язку з цим змушена звернутися до суду.
Ухвалою судді від 27.02.2020 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі . Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Представник відповідача Петрівцівської сільської ради Миргородського району в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 43, 49).
Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України.
Заслухавши позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 034813 від 01 квітня 1997 року позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення 12 сесії 22 скликання Петрівцівської сільської Ради народних депутатів від 12.12.1996 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2431 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Петрівці Петрівцівської сільської Ради, для обслуговування житлового будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 487 (а.с. 7).
07 лютого 2020 року ОСОБА_1 державним реєстратором прав на нерухоме майно Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень відмовлено у реєстрації права власності на земельну ділянку у зв`язку з відсутністю відбитку гербової печатки на державному акті (а.с. 33).
Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.
Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути, зокрема, визнання права
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, яка є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14,41).
Згідно зі статтею 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності і інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовим актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова ВСУ від 13 червня 2012 р. справа № 6-54цс12).
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України (в редакції чинної на день видачі Державного акта) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 12,13,81, 141, 247, 259, 263-265,268,272,280-284, 354 ЦПК України, України,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п.п. 15 п. 1 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд з моменту проголошення і непізніше тридцяти днів з дня закінчення карантину встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.
Учасники справи:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Петрівці Миргородського району, Полтавської області, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 26 червня 2020 року.
Суддя: В. М. Куцин