Номер провадження: 22-ц/813/4896/20
Номер справи місцевого суду: 509/3281/18
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Гірняк Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» звернулось до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 27.06.1997 року Овідіопольським РВ УМВС, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» суму боргу у розмірі 7274 (сім тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 46 коп., на р/рахунок НОМЕР_3 , ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ; стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 27.06.1997 року Овідіопольським РВ УМВС, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» пеню 1230 (одна тисяча двісті тридцять) грн. 76 коп., інфляційні збитки 1388 (одна тисяча триста вісімдесят вісім) грн. 27 коп., 3% річних 211 (двісті одинадцять) грн. 66 коп.. на р/рахунок НОМЕР_4 , ПАТ КБ «Центр», МФО 380742, ; стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 27.06.1997 року Овідіопольським РВ УМВС, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» на р/рахунок НОМЕР_4 , ПАТ КБ «Центр», МФО 380742, витрати з оплати судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» зазначило, що ОСОБА_1 не в повному обсязі сплачував за спожитий газ, у зв`язку з чим за особовим рахунком № НОМЕР_5 відкритим на ім`я гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , утворилась заборгованість, яка склала 7274,46 грн. Зважаючи на те, що до теперішнього часу заборгованість не погашена, зобов`язання не виконано належним чином відповідно до умов договору, представник позивача ТОВ «Одесагаз-Постачання» був змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 27.06.1997 року Овідіопольським РВ УМВС, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» суму боргу у розмірі 7274 (сім тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 46 коп., на р/рахунок НОМЕР_3 , ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, .

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 27.06.1997 року Овідіопольським РВ УМВС, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» пеню 1230 (одна тисяча двісті тридцять) грн. 76 коп., інфляційні збитки 1388 (одна тисяча триста вісімдесят вісім) грн. 27 коп., 3% річних 211 (двісті одинадцять) грн. 66 коп.. на р/рахунок НОМЕР_4 , ПАТ КБ «Центр», МФО 380742, .

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 27.06.1997 року Овідіопольським РВ УМВС, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» на р/рахунок НОМЕР_4 , ПАТ КБ «Центр», МФО 380742, витрати з оплати судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Одесагаз-Постачання», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 грудня 2019 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

До суду апеляційної інстанції надійшло заперечення ОСОБА_1 на відзив ТОВ «Одесагаз-Постачання», в якому відповідач просить суд в позові ТОВ «Одесагаз-Постачання» - відмовити, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 грудня 2019 року - скасувати.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу із об`єктом газоспоживання розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Для здійснення розрахунків за спожитий природний газ було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_5 на ім`я гр. ОСОБА_1 . Відповідачем надано паспорт, ідентифікаційний код та копію державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с 114 справи), та отримано розрахункову книжку Абонента на ім`я ОСОБА_1 (а.с.74). Також досліджено надані докази, які підтверджують право власності ОСОБА_1 на житлове приміщення за зазначеною адресою (а.с. 114), перевірено реєстрацію Відповідача (акт обстеження житлових умов від 25.10.2018 року, а.с. 105), тож стороною у договорі з надання житлово-комунальних послуг на якого відкрито особистий рахунок виконавця комунальних послуг є саме ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що субсидія, відповідачу за особовим рахунком № НОМЕР_5 , надавалась лише на опалювальний період, а надлишок коштів, які залишились з невикористаної субсидії за опалювальний період, перераховані до державного бюджету згідно абз.6 п. 18 Постанови КМУ від 21 жовтня 1995 року №848 зі змінами та Постанови КМУ №534 від 23.08.2016 року. Перерахунок-повернення субсидії був здійснений за період з 01.10.2016 року по 28.04.2017 року, загальна сума нарахувань за використаний природний газ склала 6269,29 грн. Загальна сума по субсидіям за період з 01.10.2016 року по 28.04.2017 року склала 9661,26 грн. Зважаючи на те, що нарахування по субсидії більша ніж сума нарахування за використаний природний газ на суму 3391,97 грн., то цей залишок невикористаної субсидії було повернуто до державного бюджету, про що свідчать данні занесені до довідки про фінансовий стан особового рахунку відповідача та в актах проведених звірок (а.с.11, 115-119). Крім того, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 , який фактично проживає та користується пільгами та субсидією за адресою: АДРЕСА_2 не є стороною договору та не має права на його укладення, так як не є власником майна за даною адресою та не підтвердив належним чином право користування майном згідно вимог законодавства, та факт реєстрації за даною адресою жодним чином не підтверджує права користування майном.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що споживач порушив п.14 розділу 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРКП №2496 від 30.09.2015 року, оскільки не здійснив повну оплату за використаний природний газ та оскільки сума збитків відповідачем не погашена до теперішнього часу, у ОСОБА_1 накопичилась заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 7274 грн. 46 коп., пеня складає 1 230 грн. 76 коп., інфляційні збитки 1 388 грн. 27 коп. та 3% річних 211 грн. 66 коп.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Закон України «Про ринок природного газу» № 329-VIII 9 квітня 2015 року (далі - Закон № 329-VIII) визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу.

Статтею 12 даного Закону № 329-VIII, яка регламентує правила постачання природного газу, визначено, зокрема, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Згідно зі статтею 40 Закону № 329-VIII, яка регулює послуги розподілу природного газу, передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується регулятором.

27 липня 2015 року набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 N 2496 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, а також Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодексу ГРС), затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року за № 2494, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 за № 1379/27824.

Крім того, на виконання вимог статей 12 Закону № 329-VIII НКРЕКП було затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (постанова Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831) і Типовий договір розподілу природного газу (постанова НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829) (дата набрання чинності вищевказаних постанов НКРЕКП 01 грудня 2015 року)

Таким чином, відповідно до вимог наведеного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, споживач повинен укласти договір про розподіл природного газу з відповідним оператором газорозподільної системи та договір про постачання природного газу з постачальником, який зобов`язується поставити споживачеві природний газ.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу.

У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.

Згідно з пунктом 1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРС оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; відсутність споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді ; подання споживачем або його постачальником (який уклав з оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; розірвання договору розподілу природного газу; несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; несанкціоноване відновлення газоспоживання; визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); відмова представникам оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проектній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання; в інших випадках, передбачених законодавством.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 договірні обов`язки щодо оплати за використаний природний газ виконував не в повному обсязі, чим порушив п.14 розділу 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРКП №2496 від 30.09.2015 року, в зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість на загальну суму 7247 грн. 46 коп.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач порушив порядок досудового врегулювання конфлікту, який триває з червня 2017 року за вимогою саме відповідача, при цьому позивач умисно затягує досудове врегулювання спору за різними удаваними мотивами.

На вказані посилання апелянта, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. Дослідивши матеріали справи апеляційний суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» постіно здійснювало переписку з відповідачем стосовно роз`яснень утворення заборгованості, що підтверджується листуванням, наявним у матеріалах справи, а саме проводились звірки з відповідачем 05.11.2018 року ( а.с. 70-73), повторна звірка з залученням представника НКРЕКП не проведена так як відповідач не з`явився, про час та дату проведення зустрічі відповідача було повідомлено належним чином: телефоном, за номером НОМЕР_6 ; направлено лист від 17.07.2018 року № 5.0-12/3315, що підтверджується фіскальним чеком №55( арк.спр.56), який наявний в матеріалах справи. Неявка відповідача зафіксована складеним актом від 25.07.2018 року (арк.спр.57). 21.12.2018 р. проведено чергову звірку та складено акт №3 (арк. спр.115), від підписання актів відповідач відмовився, надаючи при цьому свої розрахунки. Також суд зазначає, що відповідачем у апеляційній скарзі зазначено, що досудове врегулювання спору триває з червня 2017 року, тобто ОСОБА_1 підтверджує факт проведення досудового врегулювання спору, тому посилання відповідача на не виконання вимог ст. 21,22 Закону України «Про НКРКП», Постанови НКРКП №2496 «Правил постачання природного газу» та Постанови НКРКП №2500 є безпідставними. На чергове звернення відповідача, було надано відповідь - лист ЕКРКП від 17.10.2018 року №944/16.2/7-18 (арк.спр.80-86), в якому посилаючись на п.30 розділу III Правил постачання природного газу, зазначено що у разі не досягнення згоди про надання послуг з газопостачання між постачальником та побутовим споживачем, про розмір їх оплати, відшкодування збитків, спірні питання вирішуються в судовому порядку.

Стосовно заперечень ОСОБА_1 щодо відсутності договірних відносин між ним та позивачем, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно розділу 3 «Правил постачання природного газу», затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 р. однією з підстав постачання природного газу побутовому споживачу є наявність укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633. 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно абз.2 п.4 розділу 3 «Правил постачання природного газу», підтвердженням отримання послуг з газопостачання є заява-приєднання яку побутовий споживач зобов`язаний підписати та повернути один її примірник постачальнику. У випадку її не повернення постачальнику, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ. Апеляційним судом досліджено, що заяви-приєднання розсилалися усім споживачам, відповідач ОСОБА_1 заяву приєднання не повернув, але здійснив оплату поданого об`єму газу 14.09.2015 року, квитанція на суму 324 грн., тим самим підтвердив факт отримання послуг газопостачання від ТОВ «Одесагаз-Постачання», про що свідчить копія квитанції та довідка про фінансовий стан абонента від 30.07.2018 року (а.с. 11,158). Крім того для здійснення розрахунків за спожитий природний газ було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 , яким надано паспорт, ідентифікаційний код та копію державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с 114 справи), та отримано розрахункову книжку Абонента на ім`я ОСОБА_1 (а.с.74), тобто вказане підтверджує наявність договірних відносин між ТОВ «Одесагаз - Постачання» та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Також матеріали справи містять докази, які підтверджують право власності ОСОБА_1 на житлове приміщення за зазначеною адресою ( а.с 114 ), судом перевірено реєстрацію відповідача (акт обстеження житлових умов від 25.10.2018 року, а.с 105 справи), тож стороною у договору з надання житлово-комунальних послуг на якого відкрито особистий рахунок виконавця комунальних послуг є саме ОСОБА_1 .

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13 відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Що стосується проведення звірки 21.12.2018 року акт №3, апеляційний суд зазначає, що відповідач був повідомлений про основні причини утворення заборгованості, що відображені у акті звірки, а саме: згідно Постанови КМУ № 409 від 06.08.2014р. (зі змінами від 27.04.2016р.) надаються на календарний місяць, невикористаний залишок пільгових кубів з одного місяця не переносяться на наступний, у випадку не надання показників за розрахунковий місяць пільга враховуватись не може (наприклад жовтень 2015 року); не вірно розрахований тариф ( у вересні 2015 року відповідачем розраховано використаний об`єм газу по 3,60 грн. замість 7,188 грн. та здійснено оплату у сумі 324 грн. замість 646,92 грн.); повернення субсидії у грудні 2017 року у сумі 3391,97 грн. (керуючись абз.3 п. 17 постанови КМУ від 21.10.1995 року №848 «Про спрощення порядку надання субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого нічного побутового палива», проведення перерахунку житлових субсидій за минулі періоди строком не обмежується. Відповідно до вимог пп. 2, 3 Порядку розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 534, розрахунок невикористаних сум субсидії проводиться виконавцями послуг з централізованого опалення (теплопостачання), газопостачання станом на 1 травня та 1 жовтня за особовим рахунком споживача - громадянина, якому призначено субсидію на опалювальний (неопалювальний) сезон, що закінчився.

Крім того субсидія відповідачу за особовим рахунком № НОМЕР_5 , надавалась лише на опалювальний період, а надлишок коштів, які залишились з невикористаної субсидії за опалювальний період, перераховані до державного бюджету згідно абз.6 п. 18 Постанови КМУ від 21 жовтня 1995 року №848 зі змінами та Постанови КМУ №534 від 23.08.2016 року. Перерахунок-повернення субсидії був здійснений за період з 01.10.2016 року по 28.04.2017 року, загальна сума нарахувань за використаний природний газ склала 6269,29 грн. Загальна сума по субсидіям за період з 01.10.2016 року по 28.04.2017 року склала 9661,26 грн. Зважаючи на те, що нарахування по субсидії більша ніж сума нарахування за використаний природний газ на суму 3391,97 грн., то цей залишок невикористаної субсидії було повернуто до державного бюджету, про що свідчать данні занесені до довідки про фінансовий стан особового рахунку відповідача та в актах проведених звірок (а.с.11, 115-119). Житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку) та може призначатись за рішенням комісії одному із членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), або фактично проживають у ньому без укладеного договору оренди житла (п.8 Постанови КМУ від 21 жовтня 1995 р. № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива») тож ОСОБА_2 , який фактично проживає та користується пільгами та субсидією за адресою: АДРЕСА_2 не є стороною договору та не має права на його укладення, так як не є власником майна за даною адресою та не підтвердив належним чином право користування майном згідно вимог законодавства, та факт реєстрації за даною адресою жодним чином не підтверджує права користування майном.

Враховуючи практику розгляду аналогічних справ, а саме ухвал ВССУ від 20.11.2013 р. по справі № 6-29503св13, від 17.09.2014 р. по справі № 6-6707св14 та від 15.10.2014 р. по справі № 6-29394св14.зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст.156 ЖК України) а саме власника майна ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене позивач не міг врахувати невірні розрахунки відповідача, що були додані до акту, оскільки дана форма акту є затвердженою розпорядженням ТОВ «Одесагаз-Постачання» від 30 11.2018 року №17 «Щодо виконання вимог проведення звіряння взаєморозрахунків з побутовими споживачами», з яким відповідача було ознайомлено при звірці, тому не може бути змінена на вимогу відповідача.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що у правовідносинах з приводу постачання природного газу між позивачем та відповідачем, первинними обліковими документами є саме розрахункова книжка споживача, яку він сам веде та при здійсненні оплати до кожного заповненого корінця додається квитанція про оплату, а позивачу надходять кошти які відображаються на особовому рахунку споживача, контроль надходжень за яким підтверджено довідкою про фінансовий стан абонента від 30.07.2018 року (а.с. 11,158). Надані ОСОБА_1 первинні документи, розрахункова книжка та квитанції про оплату були надані на звірку та перевірено усі надходження по особовому рахунку відповідача, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що облік розрахунків між сторонами здійснений вірно, з дотриманням всіх норм законодавства.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.08.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Л.А.Гірняк