Справа № 362/6613/18
Провадження № 2/362/318/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що відповідно до двох письмових розписок відповідач ОСОБА_2 отримав від нього позику в сумі 18 000 доларів США кожна та зобов`язався повернути кожну із них через два роки в сумі по 36 000 доларів США за кожну позику. Також, зазначив, що із відповідачем ОСОБА_5 він уклав договір поруки за майновими зобов`язаннями ОСОБА_2 в сумі 1 000 гривень. Оскільки вказану суму позики за договором відповідачі не повернули, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за двома договорами позики в розмірі 2 002 158 гривень 14 копійок та із ОСОБА_5 в сумі 1 000 гривень 00 копійок.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнав позов та пояснив суду, що це були взаємовідносини пов`язані із спільним веденням бізнесу і отримані від позивача грошові кошти він повернув. Також, зазначив, що фактично розписка була одна, тільки написано її було два рази.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Іванченко В.А. в судовому засіданні визнав позов у межах відповідальності його довірителя як поручителя за договором в сумі 1 000 гривень 00 копійок.

Вислухавши ступне слово відповідача і представників сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини.

14 листопада 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 укладено договір позики відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав у позивача в борг грошові кошти в сумі 18 000 доларів США та зобов`язався повернути позику в сумі 36 000 доларів США строком на два роки.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача зазначеної суми грошових коштів підтверджується відповідною розпискою відповідача ОСОБА_2 від 14.11.2013 року (а.с. 15).

Також, 17 листопада 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 укладено договір позики відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав у позивача в борг грошові кошти в сумі 18 000 доларів США та зобов`язався повернути позику в сумі 36 000 доларів США строком на два роки.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача зазначеної суми грошових коштів підтверджується відповідною розпискою відповідача ОСОБА_2 від 17.11.2013 року (а.с. 16).

Зокрема, вирішуючи даний спір по суті, суд насамперед виходить із передбаченої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину.

Так, боргові розписки відповідача ОСОБА_2 від 14 і 17 листопада 2013 року як правочини є правомірними, оскільки станом на дату постановлення цього рішення недійсність вказаних боргових розписок прямо не встановлена законом і зазначені боргові розписки відповідача ОСОБА_2 не визнані судом недійсними.

У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги та відхиляє доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що дані боргові розписки дублюють одна одну та були написані у зв`язку із фінансовими розрахунками щодо спільного ведення бізнесу.

Крім того, вказані боргові розписки відповідача ОСОБА_2 від 14 і 17 листопада 2013 року містять відомості про отримання ним від позивача грошових коштів та обов`язок їх повернення позивачу через два роки кожна.

Із змісту позовної заяви та наданих в судовому засіданні власних пояснень представника позивача і відповідача ОСОБА_2 судом встановлено, що у зазначений в розписці строк, відповідач ОСОБА_2 не повернув позивачу суми позики за укладеними між ними договорами.

Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Норма частини першої статті 1050 ЦК України встановлює, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Сума позики, що не повернута відповідачем ОСОБА_2 позивачу за позикою від 14 листопада 2013 року складає 18 000 доларів США.

Вказану у борговій розписці відповідача ОСОБА_2 від 14.11.2013 року суму повернення в розмірі 36 000 доларів США, яку відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачу разом із сумою позики, на переконання суду не є боргом, оскільки відповідач ОСОБА_2 не брав її в борг.

За змістом боргової розписки відповідача ОСОБА_2 від 14.11.2013 року, останній взяв в борг у позивача суму в розмірі 18 000 доларів США.

Тобто, саме такий розмір позики і має бути повернутий позивачу.

Також, є безпідставними доводи позивача щодо визначення відсотків за даною позикою в сумі 36 000 доларів США, оскільки за змістом боргової розписки відповідача ОСОБА_2 від 14.11.2013 року, сплата відсотків не передбачена, а розмір відсоткової ставки не встановлено і не визначено.

Станом на 12 листопада 2018 року офіційний курс НБУ відповідної валюти становив 2 782,1641 гривень за 100 доларів США (за даними офіційного сайту НБ України).

Отже, сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача за договором позики від 14 листопада 2013 року становить 18 000 доларів США, що станом на дату визначену позивачем (12.11.2018 року) дорівнює 500 760 гривень 00 копійок.

Сума позики, що не повернута відповідачем ОСОБА_2 позивачу за позикою від 17 листопада 2013 року складає 18 000 доларів США.

Вказану у борговій розписці відповідача ОСОБА_2 від 17.11.2013 року суму повернення в розмірі 36 000 доларів США, яку відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачу разом із сумою позики, на переконання суду не є боргом, оскільки відповідач ОСОБА_2 не брав її в борг.

За змістом боргової розписки відповідача ОСОБА_2 від 17.11.2013 року, останній взяв в борг у позивача суму в розмірі 18 000 доларів США.

Тобто, саме такий розмір позики і має бути повернутий позивачу.

Проте, за змістом боргової розписки відповідача ОСОБА_2 від 17.11.2013 року, встановлено сплату 50 % річних, що за період прострочення зобов`язання з 18.11.2015 року по 12.11.2018 року складає 26 876,71 доларів США.

Разом з цим, відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, а тому з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача тільки заявлену суму відсотків за договором від 17.11.2013 року в розмірі саме 18 000 доларів США.

Отже, сума боргу відповідача ОСОБА_2 за договором позики від 17 листопада 2013 року становить 18 000 доларів США основного боргу та 18 000 доларів США за сплату відсотків, а разом 36 000 доларів США, що станом на дату визначену позивачем (12.11.2018 року) за наведеним вище офіційним курсом НБУ становить 1 001 520 гривень 00 копійок.

Одночасно, суд враховує визначену у пункті 5 Договорі поруки від 11.07.2018 року укладеному між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 солідарну відповідальність останнього разом із ОСОБА_2 перед позивачем в межах визначених в пункті 3 даного договору, а саме: в обсязі відповідальності 1 000 гривень 00 копійок за позикою ОСОБА_2 від 17 листопада 2013 року (а.с. 17 - 18).

Відповідно до статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Норми статті 554 ЦК України визначають, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як наслідок, сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача за договором позики від 17 листопада 2013 року становить 1 000 520 гривень 00 копійок.

Таким чином, сума боргу, що підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача за договором позики від 17 листопада 2013 року становить 1 000 гривень 00 копійок.

Відповідно до вимог частини другої стаття 78 ЦПК України, суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 та не використовує їх при вирішені спору по суті, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З цих же підстав, суд критично оцінює і не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 щодо відсутності боргу та наявності фінансових розрахунків при спільному веденні бізнесу, оскільки факт отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача сум позики підтверджено належними і допустимими письмовими доказами у вигляді боргових розписок відповідача ОСОБА_2 від 14 і 17 листопада 2013 року.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання за укладеними із позивачем договорами позики від 14 і 17 листопада 2013 року та не повернув останньому сум позики у визначеному розмірі та у встановлені строки, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача встановленої суми заборгованості та із відповідача ОСОБА_5 - суми боргу в межах розміру, що визначений договором поруки.

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню в розмірі суми, яку було отримано в борг фактично та відповідних відсотків.

Також, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 501 368 (один мільйон п`ятсот одну тисячу триста шістдесят вісім) гривень 61 копійку та 8 105 (вісім тисяч сто п`ять) гривень 20 копійок у відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 по 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок з кожного у відшкодування судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Дата складення повного рішення суду - 15 липня 2020 року.