Справа № 183/8132/19
№ 2/183/1845/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши, у відкритому судовому засідання, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, просив суд, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 21.10.1989 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у Новомосковському міському відділі запису актів громадянського стану Дніпропетровської області.
07 травня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/1367/18.
Позивач зазначає, що в період шлюбу, а саме 28.09.2001 року, за спільні кошти ними було придбано житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на означене майно зареєстроване на ім`я відповідача, однак відповідно до норм ст.ст. 60,61 Сімейного кодексу України, вищезазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за час перебування у шлюбі між ними не укладався шлюбний договір. Норми Сімейного Кодексу України гарантують кожному з подружжя право на поділ майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, тому використовуючи таке право, з огляду на неможливість досягнення домовленості щодо реального поділу майна, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Ухвалою суду від 28 січня 2020 року відкрито провадження по справі.
Ухвалою суду від 08 травня 2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення доказів, витребувано з Новомосковської державної нотаріальної контори копію договору купівлі-продажу спірного житлового будинку (а.с. 34-35).
Сторони в судове засідання не з`явилися, позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.
Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знаходилися у зареєстрованому шлюбі в період з 21 жовтня 1989 року по 07 червня 2018року, про що свідчать копія свідоцтва про шлюб (а.с.9) та копія рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року у справі № 183/1367/18, яке набрало законної сили 07 червня 2018року (а.с.10,11).
На виконання ухвали про забезпечення доказів суду подано копію договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28 вересня 2001 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Яковлевою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3590, у відповідності до якого ОСОБА_2 набула у власність жилий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41-42).
Правовідносини щодо поділу майна подружжя врегульовані наступними нормами закону.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Така норма закону встановлює презумцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі.
Такі ж роз`яснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Зазначеним вище договором купівлі-продажу житлового будинку стверджується, що спірне нерухоме майно набуте чоловіком та дружиною в період їх шлюбу, а тому повинно бути визнане спільною сумісною власністю подружжя.
Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
В судовому засіданні не надано жодного доказу про існування між подружжям будь-якої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя, як і не встановлена наявність шлюбного договору, а тому суд вважає, що об`єкт нерухомості, а саме жилий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя у нерухомому майні, є рівними.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 22,28 Кодексу про шлюб та сім`ю України,п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ч.3 ст. 368 ЦК України, ст. ст.ст. 12, 76, 81, 89, 200, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жилий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частину жилого будинку з надвірними побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ частину жилого будинку з надвірними побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з моменту отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя О.В. Сорока.