ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» липня 2020 року

м. Харків

справа № 639/2401/20

провадження № 22ц/818/3418/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 , представниця скаржника ОСОБА_2

заінтересовані особи - Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року в складі судді Рубіжного С.О.

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», в якій просив визнати протиправною бездіяльність Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) щодо відмови йому в задоволенні клопотання щодо зняття арештів, накладених постановами від 24 січня 2011 року та 15 лютого 2013 року у виконавчому провадженні № 26300913 на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2010 року за виконавчим листом від 01 вересня 2010 року; зобов`язати Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) закінчити виконавче провадження, зняти арешти з усіх видів його майна, скасувати запис про арешт, накладений постановою від 24 січня 2011 року, та виключити відомості щодо нього з Єдиного реєстру боржників у зв`язку з вказаним виконавчим провадженням.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що спеціальний розділ ЦПК України, що регулює судовий контроль за виконанням судових рішень, не містить взагалі будь-яких вимог до скарги на дії/бездіяльність органів державної виконавчої служби і не містить будь - яких відсилочних норм щодо необхідності оформлення скарги відповідно до інших норм. Враховуючи наявність доданих ним копій скарги із додатками, суд мав можливість забезпечити як орган ВДВС, так і стягувача копіями відповідної скарги.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З частини 2 статті 369 ЦПК України вбачається, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвалу судді - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не надано доказів направлення копії скарги іншим учасникам справи, а тому, виходячи з вимог частини 2 статті 183 ЦПК України скарга підлягає поверненню без розгляду.

Проте, судова колегія з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Розділ VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду (стаття 448 ЦПК України).

Постановляючи ухвалу про повернення скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався положеннями 183 ЦПК України.

Так, відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Між тим, Європейський суду з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Отже, враховуючи, що розділ VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» не містить обов`язкових вимог щодо направлення копій скарги іншим учасників справи та надання доказів здійснення таких дій, суд апеляційної інстанції вважає, що застосування до спірних правовідносин положень статті 183 ЦПК України є обмеженням права скаржника на доступ до правосуддя та оскарження дій державного виконавця.

Також, як вбачається з тексту скарги ОСОБА_1 , додатком до неї є копії скарги для Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та Московського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮ. Отже, не направлення скаржником відповідних документів не призведе до порушення прав інших учасників процесу, оскільки копія такої скарги може бути направлена стягувачу та органу ДВС судом при призначенні справи до розгляду.

За таких обставин ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо стягнення судового збору за розгляд апеляційної скарги не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 09 липня 2020 року.