Номер провадження: 22-з/813/235/20
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

15.07.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/15741/17

Номер провадження: 22-з/813/235/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) Центр технічної експлуатації первинної мережі № 11, 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 , 3) Тімірівський ОСОБА_4 , 4) ОСОБА_5 , 5) ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Баєнко Ярослава Володимировича, діючого від імені Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», про забезпечення позову під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Центру технічної експлуатації первинної мережі №11, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Аліної С.С.14 грудня 2017 року,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищенаведеним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

ОСОБА_8 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 08.09.1998 року на спільному засіданні профспілкового комітету та адміністрації підприємства, в якому він працював, було прийнято рішення про надання йому житла - квартири АДРЕСА_1 (далі Квартира).

10.11.1998 року між Центром технічної експлуатації первинної мережі № 11 та ним був укладений договір найму квартири.

У 2001 році Центр технічної експлуатації первинної мережі № 11 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 про визнання за ним права власності на квартиру, оскільки вона була придбана у ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу, який не був посвідчений нотаріально. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.01.2002 року вищевказаний позов було задоволено.

ОСОБА_9 , укладаючи договір купівлі-продажу квартири, діяла від імені її власників - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ..

23.06.2006 року право власності на квартиру було зареєстровано на квартиру за Центром технічної експлуатації первинної мережі № 11.

06.10.2016 року апеляційний суд Одеської області скасував рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.01.2002 року. 01.11.2016 року Державна реєстраційна служба скасувала реєстрацію права власності на квартиру за Центром технічної експлуатації первинної мережі № 11.

Він добросовісно, відкрито, безперервно володіє квартирою з 10.11.1998 року. У квартирі зареєстрований він, його дружина, двоє синів та онука (Т. 1, а. с. 2 6).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року вищезазначений позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 84,7 кв. м, житловою площею - 49,4 кв. м..

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими (Т. 1, а. с 178 180).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.09.2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укртелеком» закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апелянт ПАТ «Укртелеком» не надав суду належних і допустимих доказів, які могли б свідчити про те, що оскаржуваним судовим рішення було вирішено питання, які стосуються його прав та/або обов`язків (Т. 2, а. с. 81 86)

Постановою Верховного Суду України від 11.12.2019 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртелеком» задоволено.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04.09.2018 року скасовано. Справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ПАТ «Укртелеком» зазначило, що воно є правонаступником Центру технічної експлуатації первинної мережі № 11. Суд розглянув справу за участю неналежного відповідача, оскільки Центр технічної експлуатації первинної мережі № 11 не є юридичною особою.

Апеляційний суд вказані доводи не перевірив, не дав їм правової оцінки у сукупності з іншими доказами та встановленими обставинами справи. Не з`ясував, чи існує правовий зв`язок між ПАТ «Укртелеком» і сторонами у справі та дійшов передчасного висновку, що оскаржуваним судовим рішенням не вирішувались права і обов`язки ПАТ «Укртелеком» стосовно сторін у справі (Т. 2, а. с. 180 183 зворотна сторона).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2020 року (Т. 2, а. с. 185, 186) визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи, а саме суддя-доповідач Дрішлюк А.І., судді члени колегії Драгомерецький М.М., Черевко П.М..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.03.2020 року (суддя-доповідач Дрішлюк А.І.) справу було прийнято до провадження. Призначено судовий розгляд справи (Т. 2, а. с. 189 190).

Адвокат Баєнко Я.В., діючий від імені ПАТ «Укртелеком», у наданій апеляційному суду заяві про забезпечення позову просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Вищевикладені вимоги заяви про забезпечення позову обґрунтовані тим, що Центр технічної експлуатації первинної мережі № 11 не є юридичною особою. Усе майно, у тому числі і спірна квартира є власністю ПАТ «Укртелеком».

ПАТ «Укртелеком» не було залучено до участі у розгляді справи судом першої інстанції. Позивач ОСОБА_1 після визнання за ним права власності здійснив перереєстрацію спірної квартири на своїх синів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зареєструвавши за кожним з них по Ѕ ч. спірної квартири відповідно.

Таким чином, існують об`єктивні причини вважати, що ОСОБА_1 буде і надалі здійснювати заходи, які ускладнять виконання судового рішення у випадку відмови в задоволенні його позову.

Апеляційна скарга розглядається тривалий час, тому накладення арешту на спірну квартиру є достатнім заходам забезпечення позову для гарантій виконання можливого рішення суду.

У зв`язку із знаходженням судді-доповідача Дрішлюка А.І. та суддів членів колегії у відпустці протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2020 року визначено склад колегії суддів для розгляду вищевказаної заяви про забезпечення позову, а саме суддя-доповідач Заїкін А.П., судді члени колегії Князюк О.В. та Таварткіладзе О.М..

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи заяви про забезпечення позову, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в заяві про забезпечення позову, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 352 ЦПК України, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 149, ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно висновкам об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16.08.2018 року по справі № 910/1040/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укртелеком» вказує на те, що воно є правонаступником Центру технічної експлуатації первинної мережі № 11, яке не є юридичною особою. Квартира АДРЕСА_1 належить саме ПАТ «Укртелеком».

У заяві про забезпечення позову представник ПАТ «Укретелком» зазначає, що вона існує реальна загроза унеможливлення чи утруднення захисту його майнових прав у майбутньому у разі відсутності вищенаведених заходів забезпечення позову. Вказане у даному абзаці апелянт підтверджує, зокрема посиланням на здійснення відчуження спірної квартири. На підтвердження чого надав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію 26.01.2018 року право власності за ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на Ѕ частину спірної квартири за кожним на підставі договору дарування від 26.01.2018 року. Номери запису про право власності 24553875 та 24553815.

Колегія суддів вважає, що запропонований апелянтом вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартири, є співмірним із вищевказаними вимогами апеляційної скарги.

Крім того, як зазначалось вище, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає можливим задовольнити вимоги заяви адвоката Баєнка Я.В., діючого від імені ПАТ «Укртелеком», про забезпечення шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Частиною 2 ст. 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвали, в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За приписами ч. 11 ст. 153 ЦПК України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи

Згідно з ч. 3 ст. 389, ст. 390 ЦПК України ухвала апеляційного суду щодо забезпечення позову підлягає касаційному оскарженню протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Підстави касаційного оскарження, передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 150, 153, 268, 352, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Заяву адвоката Баєнко Ярослава Володимировича, діючого від імені Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, яка належить по Ѕ частці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Номери запису про право власності НОМЕР_1 та 24553815. Дата державної реєстрації 26.01.2018 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною 2 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе