Номер провадження: 22-ц/813/2959/20
Номер справи місцевого суду: 522/1719/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській областіу справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області) про встановлення факту, що має юридичне значення, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.П. 15 квітня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області)(а.с. 2-6).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що у липні 1991 року, у зв`язку із військовим конфліктом в ОСОБА_2 , родина ОСОБА_3 у складі: батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сестер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та безпосередньо ОСОБА_1 , переїхали з Вірменської РСР до колишньої Української РСР.

Також в заяві зазначено, що ОСОБА_1 проживав та навчався на території України, а саме: з липня 1991 року проживав у м. Одесі, з 1996 року проживав у м. Саки АРК, де він навчався у ЗОШ №12. В період з 2005-2007 роки проживав зі своєю родиною в м. Новоукраїнка Кіровоградської області та навчався в Новоукраїнській загальноосвітній школі №115. У 2007 році родина ОСОБА_3 переїхала до м. Саки АРК, де заявник закінчив навчання в ЗОШ №12.

З 2007 року ОСОБА_1 проживає у м. Одесі. З 2013 року він поживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянкою України ОСОБА_8 , за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 . У заявника та ОСОБА_9 є спільна дитина ОСОБА_10 .

На даний час у ОСОБА_1 відсутній паспорт громадянина Вірменії та паспорт громадянина України, єдиний документ, якій посвідчує особу є свідоцтво про народження, а тому виникають складнощі при реалізації конституційних прав, одним з них є реєстрація місця проживання та виконання інших.

Звернувшись до ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області, позивач отримав відмову та йому було роз`яснено право звернення до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 було задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Мргашат Октемберянського району Вірменської РСР на території України на момент проголошення незалежності України ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 89-91).

В апеляційній скарзі представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській областіпросить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його проживання на території України станом на 24 вересня 1991 року. Крім того, апелянт вважає, що не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо, зокрема, належності до певної національності; набуття громадянства України громадянином іншої держави. Також представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області вважає, що, оскільки апелянт заперечує проти вимог заявника, то у даному випадку наявний спор про право, то заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без розгляду (а.с. 95-100).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_1 . Батьками заявника є: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 25 червня 1991 року.

У липні 1991 року, у зв`язку із військовим конфліктом в ОСОБА_2 , родина ОСОБА_3 у складі: батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сестер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та безпосередньо ОСОБА_1 переїхали з Вірменської РСР до колишньої Української РСР.

ОСОБА_1 у період з 2005-2007 роки проживав зі своєю родиною в м. Новоукраїнка Кіровоградської області та навчався в Новоукраїнській загальноосвітній школі №115.

Також судом встановлено, що мати заявника ОСОБА_5 у 2015 році отримала посвідку на постійне проживання, також у 2014 році посвідку на постійне проживання отрималарідна сестра заявника ОСОБА_6 .

Як стверджує завник, з 2007 року він проживає проживає у м. Одесі. При цьому, на підтвердження факту такого проживання, заявником не надано жодного належного та допустимого доказу.

Колегія суддів критично відноситься до посилання у позовній заяві ОСОБА_1 на наявність спільної з ОСОБА_8 дитини, оскільки згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , є громадянин України ОСОБА_11 , та громадянка України ОСОБА_8 . Таким чином, згідно вказаного документу, ОСОБА_1 не може бути батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Вказаний факт також ставить під сумнів довід позовної заяви ОСОБА_1 про те, що з 2013 року він поживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянкою України ОСОБА_8 , за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 .

Належних доказів щодо постійного місця проживання заявника за іншою адресою матеріали справи не містять.

У відповідності до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до пункту третього частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У матеріалах справи відсутні належні докази того, що батьки ОСОБА_1 підтвердили факт їх проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, та/або станом на 13 листопада 1991 року, матеріали справи також не містять копій їх паспортів колишнього СРСР зразка 1974 року.

На час звернення заявника ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, його мати та сестра є громадянами Республіки Вірменія, мають паспорти Республіки Вірменія та отримали 2014-2015 роках посвідки на постійне місце проживання на території України.

Вирішуючи справу, колегія суддів доходить до висновку про те, що заявником не надано належних та достовірних доказів на підтвердження факту свого постійного проживання на території України саме станом на 24 серпня 1991 року, у зв`язку із чим у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України необхідно відмовити.

Одночасно, колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про те, що оскільки апелянт заперечує проти вимог заявника, то у даному випадку наявний спор про право, то заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без розгляду

Як повідомив ОСОБА_1 у своїй заяві, встановлення факту постійного проживання необхідно йому для подальшого вирішення питання щодо оформлення набуття ним, у відповідності до приписів частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», громадянства України.

Системно проаналізувавши доводи апеляційної скарги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській областіколегія суддів доходить висновку, що доводи заінтересованої особи стосуються виключно недоведення заявником обставин, на які він посилається в обґрунтування заявлених ним вимог, що не є по суті підтвердженням наявності спору про право.

Право ОСОБА_1 на отримання громадянства України на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», за умови надання відповідних документів, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській областіне заперечувало, що вбачається із його письмового повідомлення від 27 листопада 2018 року № А-1845/6/5101-18.

Разом із тим, само по собі посилання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській областів апеляційній скарзі на існування між ним та заявником спору про право не може беззаперечно свідчити про наявність такого спору.

Крім того, безпідставним є посилання у апеляційній скарзі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на те, що не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо, зокрема, належності до певної національності; набуття громадянства України громадянином іншої держави.

Згідно заяви ОСОБА_1 , останній просив суд встановити факт постійного проживання на території України, який необхідний йому для подальшого вирішення питання щодо оформлення набуття заявником, у відповідності до приписів частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», громадянства України. Таким чином, питання щодо належності до певної національності, та/або набуття громадянства України громадянином іншої держави не є предметом розгляду даної справи.

Крім того, колегія суддів зауважує, що тлумачення положень ст. 293 ЦПК України дає висновок про те, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, не виключається і встановлення факту постійного проживання на території України.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 (заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області) у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 25 червня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе