Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/194/20
Провадження № 2/644/845/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

За участю секретаря судового засідання Ступницького К.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «УкрНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачем 17.01.2020 року подано відповідну позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 107890,65 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.09.2019 року по 17.01.2020 року в сумі 44926,64 гривень, а також судові витрати на правничу допомогу в сумі 2000 гривень. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він працював на посаді провідного інженера другої категорії у відділі теплогазовикористання ДП «УкрНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ» з 29.01.2018 року по 27.09.2019 року. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем останнім було нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.12.2018 по 27.09.2019 у розмірі 107890,65 грн., після його звільнення заробітна плата виплачена не була, яку просив стягнути з відповідача на його користь. Відповідно до вимог ст.116, 117 КЗпП України у зв`язку із невиплатою заробітної плати з відповідача підлягає стягненню також середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 44926,64 грн, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в 591,14 гривень, та терміну затримки на момент звернення до суду 76 календарних днів. Зазначав, що він звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, який був виданий 06.11.2019 року, а 06.12.2019 року за заявою відповідача судовий наказ було скасовано, що зумовило його звернення до суду. Також просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень.

Відповідачем, 02.03.2020 року, подано до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування зазначено, що середній заробіток обчислюється з нарахованої зарплати за відповідний період без утримання податків та обов`язкових платежів, та суд визначає суму до стягнення без утримання податку та обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення, із заявленої суми середнього заробітку до стягнення не можливо зробити висновок про наявність чи відсутність сум податків. Тому, вважали, що наданий позивачем розрахунок не може бути прийнятий судом. Також, посилалась на те, що позивачем не сплачено судовий збір за вимоги про стягнення середнього заробітку. Не погоджувались із вимогою про стягнення правової допомоги, оскільки в договорі про надання правової допомоги позивачу від 14.10.2019 року не зазначено істотні умови, договір є фактично загальною довіреністю на представництво інтересів фізичної особи, без зазначення в ньому жодних істотних умов, як того потребує діюче законодавство, позивачем не подавався разом із позовною заявою попередній розрахунок суми судових витрат, які ним були понесені, що надає суду право відмовити у їх відшкодуванні. Просили відмовити в задоволенні вимог про стягнення суми середнього заробітку та витрат на професійну допомогу.

11.03.2020 року позивачем було подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що розрахунок середнього заробітку проведений відповідно до наданої довідки відповідачем. Окрім того, відповідач не заперечував проти наведеного розрахунку та свій розрахунок в відзиві не навів. Також, 30.01.2020 року було сплачено судовий збір за вимоги про стягнення середнього заробітку, квитанція долучена до матеріалів справи. Про обґрунтованість понесених витрат на правову допомогу свідчать надані договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт та квитанція. Розмір витрат на правову допомогу був зазначений при подачі позову.

14.05.2020 року відповідачем подано до суду клопотання про відмову в задоволенні позову позивачу в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки заборгованість 08.05.2020 року в розмірі 107890,65 гривень погашена.

29.05.2020 року на адресу суду позивачем подано до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, оскільки 08.05.2020 року відповідачем було здійснено виплату належної йому суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 107890,65 гривень. Ухвалою від 13.07.2020 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від частини позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, провадження у цій частині вимог закрито та продовжено розгляд цивільної справи в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «УкрНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Також, позивачем подано позовну заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь за період з 27.09.2019 року, з моменту звільнення, по 08.05.2020 року, по день фактично проведеного розрахунку, середній заробіток в розмірі 89853 гривні 28 копійок. Відповідно до наведеного позивачем розрахунку середній заробіток обрахований за період з 27.09.2019 року по 08.05.2020 року, тобто за 152 дня затримки розрахунку та розміру середньоденної заробітної плати в сумі 591,14 гривень.

Копія відповідної заяви була направлена на адресу відповідача поштою 29.05.2020 року, а також при подачі даної заяви позивачем було доплачено судовий збір на суму 80 гривень.

Відзиву на подану заяву з боку відповідача на адресу суду не надходило.

Позивачем подано письмову заяву про підтримання позовних вимог, розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 працював в ДП «УкрНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ» на посаді провідного інженера у відділі теплогазовикористання з 24.01.2018 року та був звільнений 27.09.2019 року за угодою сторін, що підтверджується відповідною копією трудової книжки.

Відповідно до довідки про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати за період з 01.12.2018 року по 27.09.2019 року нарахована сума до виплати та не виплачена заробітна плата складає 107890,65 гривень.

Відповідно до довідки ДП «УкрНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ» від 18.10.2019 року розмір середньоденної заробітної плати, розрахований відповідно до Порядку №100, складає 591,14 гривень.

Відповідно до довідки від 14.05.2020 року станом на 08.05.2020 року позивачу було проведено виплату заробітної плати в розмірі 107890,65 гривень. Зазначена обставина також підтверджується наданим позивачем витягом з обліку руху коштів на картковому рахунку АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого на картковий рахунок на ім`я позивача 08.05.2020 року було зараховано від відповідача зарплату в розмірі 107890,65 гривень.

Тобто, предметом спору в рамках даного провадження, з урахуванням виплаченої заборгованості по заробітній платі, є середній заробіток за час затримки розрахунку.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 27.09.2019 року по 08.05.2020 року, а саме 152 робочих дня ( вересень 2019 року 1 день, жовтень 2019 року 22 дня, листопад 2019 року 21 день, грудень 2019 року 21 день, січень 2020 року 21 день, лютий 2020 року 20 днів, березень 2020 року 21 робочий день, квітень 2020 року 21 день, травень 2020 року 4 дні).

Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат,що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи,провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наданої довідки про розмір середньоденної заробітної плати цей розмір складає 591,14 гривень. При цьому, суд враховує, що зазначений розмір був розрахований безпосередньо відповідачем, будь-яких заперечень щодо невірного визначення цього розміру, з боку відповідача, не надходило, як і інших розрахунків. Тому, суд погоджується із доводами позивача щодо проведеного розрахунку та визначення розміру середнього заробітку в сумі 89853,28 гривень (591,14 гривень середньоденного заробітку х 152 робочих дня затримки розрахунку).

Що стосується доводів відповідача про неможливість прийняття наведеного позивачем розрахунку, оскільки не враховано наявність чи відсутність сум податків, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства.

Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця.

Відповідно до листа ДФС від 09.06.2016 року № 12817/6/99-99-13-02-03-15 оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, то такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відс. та військовим збором - 1,5 відсотка у місяці його фактичного нарахування.

Крім того, особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені Кодексом податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу (п.п. «б» п. 176.2 ст.176 Кодексу).

Суд роз`яснює, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до укладеного договору між позивачем та адвокатом Черкасовим О.В. №17/19 від 14.10.2019 року, було визначено обсяг повноважень щодо надання правової допомоги, за актом про надання правову допомогу до договору №17/19 від 14.10.2019 року адвокатом надано правову допомогу у вигляді складання проекту позовної заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, вартість наданої правової допомоги визначена в 2000 гривень, з копії квитанції №1792066 від 16.01.2020 року позивачем сплачено кошти за надану правову допомогу в розмірі 2000 гривень. Вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу були заявлені при подачі позову, розрахунок витрат наведений у акті виконаних робіт, відповідні витрати підтверджені квитанцією.

Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідача не доведено не співмірність понесених витрат на надання правової допомоги на суму 2000 гривень, тому, суд вважає, що витрати на надання правової допомоги підлягають стягненню з відповідача.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 840,80 гривень. При подачі позовної заяви із збільшенням позовних вимог позивачем надано квитанцію про доплату судового збору на суму 80 гривень, тобто, всього загалом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 920, 80 гривень. Але враховуючи ціну позову підлягало сплаті 898,53 гривні (1% від заявленої суми позову в розмірі 89853,28 гривень). Оскільки судом позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 898, 53 гривень. Надмірно сплачений судовий збір на суму 22,27 гривень підлягає поверненню позивачу. керуючись ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 12, 76, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «УкрНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.09.2019 року по 08.05.2020 року в сумі 89853 (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят три) гривні 28 копійок. Виплату провести за вирахуванням податків та зборів.

Стягнути з Державного підприємства «УкрНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з витрат на надання правової допомоги в сумі 2000 гривень та сплаченого судового збору в сумі 898 гривень 53 копійки, а всього 2898 (дві тисячі вісімсот дев`яносто вісім) гривень 53 копійки.

Зобов`язати УДКСУ в Індустріальному районі м. Харкова Харківській області (, адреса: 61007, м.Харків, вул. Біблика, 18) повернути позивачу ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір, відповідно до квитанції №12 від 28.05.2020 року в розмірі 22 (двадцять дві) гривні 27 копійок.

Повний текст рішення виготовлений та проголошений 13.07.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 .

Відповідач Державне підприємство «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», , юридична адреса проспект Науки, будинок 9, м.Харків, 61166.

Головуючий: суддя О.В. Бугера