ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 711/1962/20
Провадження № 22-ц/821/1138/20
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.

учасники справи:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 2»;

боржник: ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 2» на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 2» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за оплату житлово-комунальних послуг, у складі: головуючої судді Демчика Р. В.

в с т а н о в и в :

16 березня 2020 року ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 2» звернулося в суд із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги із ОСОБА_1 .

Заяву мотивувало тим, що 20 травня 2019 року між ТОВ «Сантехбудконструкція» та від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м АДРЕСА_1 , виконавчим комітетом Черкаської міської ради в особі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Бордунос Л. І. було укладено договір № 38 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 2» є правонаступником ТОВ «Сантехбудконструкція» в частині надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зокрема, і за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласником даного будинку є ОСОБА_1 , право власності якої на квартиру підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Станом на 01 лютого 2020 року на особовому рахунку боржника утворилась заборгованість за період з 21 травня 2019 року до 31 січня 2020 року в сумі 2355,60 грн.

Заявник просив видати судовий наказ про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 на його користь у розмірі 2355,60 грн та судовий збір у розмірі 210,20 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року відмовлено ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 2» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за оплату житлово-комунальних послуг.

Роз`яснено заявнику його право на звернення з вимогами до суду у позовному провадженні.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, не надав копії договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, який укладено між ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 2» та ОСОБА_1

09 червня 2020 року ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 2» оскаржило ухвалу в апеляційному порядку.

Апеляційну скаргу мотивувало тим, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали заяви про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, неправильно встановив обставини правовідносин між заявником та боржником, внаслідок чого постановив помилкову ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Зазначає, що відносини між управителем багатоквартирного будинку, яким є заявник по справі, та співвласником багатоквартирного будинку, яким є боржник, регулюються Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Вважає, що укладання індивідуального окремого договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території між управителем, призначеним за результатами конкурсу, та співвласником багатоквартирного будинку, на відсутність якого в оскаржуваній ухвалі посилається суд першої інстанції, не передбачено положеннями діючого законодавства України, оскільки багатосторонній договір вже укладено та його умови є обов`язковими до виконання сторонами.

На думку скаржника висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, щодо подання заяви з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, не відповідають фактичним обставинам справи, а судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи. А тому на підставі ст. 379 ЦПК України, скаржник вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Просило скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року у справі № 712/1962/20 про відмову у видачі судового наказу та направити справу до Придніпровського районного суду м. Черкаси для продовження розгляду питання щодо видачі судового наказу.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України ухвала є різновидом судового рішення.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Судом встановлено, що 13 квітня 2020 року ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 2» звернулося в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за оплату житлово-комунальних послуг.

Звертаючись в суд з вищезазначеною заявою ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 2», мотивувало свої вимоги, тим, що боржник своєчасно не вносив плату за отримані послуги з управління багатоквартирним будинком у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 2355,60 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ч. 1 та ч. 2 ст. 163 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 163 ЦПК України визначено перелік документів, що обов`язково додаються до заяви про видачу судового наказу, зазначені у пунктах 1-4.

Слід звернути увагу, що в п. 3 вказаної статті передбачено, що до заяви про видачу судового наказу, додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Процесуальні наслідки недотримання вимог ст. 163 ЦПК України визначені ст. 165 ЦПК України, відповідно до п. 1 ч. 1 якої суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Тобто, судовий наказ, як особлива форма судового рішення, видається судом на підставі документів, які підтверджують безспірність матеріально-правових вимог особи, що звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу.

Якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, належними та достатніми доказами на обґрунтування цієї вимоги є письмовий договір про надання таких послуг і відповідний розрахунок заборгованості.

Ненадання заявником указаних документів дає підстави суду для відмови у видачі судового наказу.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 77 ЦПК України вказує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є безпідставними та необґрунтованими, які не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, адже основною підставою, що дає змогу розглядати дану справу в наказному провадженні є наявність належним чином укладеного і підписаного сторонами письмового договору і доказів виникнення боргу та його розмірів.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції вірно зазначено, що відмова у видачі судового наказу, з підстав передбачених п. п. 1, 2, 8, 9 ч.1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Тому права заявника жодним чином не порушені.

З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо правомірності видачі судового наказу не допустив порушень вимог процесуального закону, тому постановив законну ухвалу, підстав для скасування якої апеляційний суд не вбачає, згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 2» залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Текст постанови складено 14 липня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак