Справа № 755/9414/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., вивчивши матеріали позовної заяви Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про припинення дії, яка порушує право,-

установив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до позовних вимог позивач просить зобов`язати ОСОБА_1 припинити дії щодо використання квартири АДРЕСА_1 не за призначенням, під розташування хостелу, та зобов`язати відповідача привести квартиру в стан придатний для постійного проживання однієї сім`ї різного чисельного складу або однієї людини.

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За нормою пункту 5 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Згідно пункту 5 частини четвертої статті 46 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб`єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Положеннями ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», питання організації управління районами в місті Києві належать до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста. У районах міста Києва діють районні в місті Києві державні адміністрації, які підпорядковуються Київській міській державній адміністрації, а в разі утворення районних у місті Києві рад також є підзвітними і підконтрольними відповідним радам як виконавчі органи таких рад.

Територіальним громадам міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно та майнові права (ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

В обґрунтування вимог позивач, серед іншого, посилається на акт обстеження приміщення квартири АДРЕСА_1 , що використовується під хостел від 25.10.2019 р., складений відповідно поданих скарг мешканців будинку, із зазначенням про те, що мешканці вказаної квартири порушують громадський порядок, санітарні норми, зловживають спиртними напоями, палять під балконами та у під`їзді, смітять, забруднюють дитячий майданчик тощо.

При цьому позивач вказує, що у спірних правовідносинах Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація діє як суб`єкт владних повноважень на виконання наданих їй законом владних управлінських функцій щодо здійснення контролю за використанням житлового фонду.

Відповідно до частини 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

До відання виконавчих органів міських рад, зокрема, належать повноваження з управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації (підпункт 1 пункту «а» частини першої ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Також положенням пп. 5 п. «б» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать здійснення контролю за використанням житлового фонду.

Вищевказана норма Закону кореспондується з пунктом 10 Додатку № 4 до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 року № 121.

Зазначені власні та делеговані повноваження конкретизовані у Житловому кодексі Української РСР: згідно з пунктами 1 і 2 частини першої статті 15 та частиною першою статті 30 ЖК виконавчі органи міських рад у межах і в порядку, встановлених законодавством, на території міста, району в місті здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду; керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні ради.

Такий державний контроль має завданням забезпечити додержання всіма суб`єктами, зокрема, правил користування житловим фондом і утримання його в технічно справному стані (стаття 29 ЖК).

За змістом п. 12 ч.1 ст. 15 та ст. 154 ЖК України виконавчі комітети міських, районних у містах рад здійснюють контроль за утриманням будинків і квартир, що належать громадянам.

З огляду на наведені приписи Житлового кодексу, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», позивач має повноваження з контролю за технічним станом, використанням і схоронністю об`єктів житлового фонду, станом їх благоустрою, а також за утриманням будинків та квартир, що належать громадянам та для виконання цих повноважень наділений правом звернення до суду з позовами щодо реалізації вказаних повноважень.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність публічно-правового спору між сторонами, так як він виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції в частині контролю за використанням, станом благоустрою житлового фонду, утриманням житлових будинків і квартир, оскільки у такому збереженні є публічний інтерес територіальної громади, для реалізації якого на виконання передбачених законом повноважень діє позивач, тому позов має відповідно розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Регулювання спірних правовідносин, зокрема, приписами Житлового кодексу і Цивільного кодексу України не свідчить про те, що спір між сторонами є приватноправовим.

Близькі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 461/12053/15-ц.

За правилами пункту 1 частини 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України позивачу слід роз`яснити, що з відповідним позовом він має право звернутись в порядку адміністративного судочинства на підставі положень КАС України.

Керуючись ст. ст. 19, 186, 260, 353, 354 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про припинення дії, яка порушує право відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя