П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Київ

Справа № 22-8618 Головуючий у1-й інстанції - Колесник О. М.

Унікальний № № 753/1951/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бардаша Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

у с т а н о в и л а:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, в якому просив усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення його до квартири (а.с.3).

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В 2002 році ОСОБА_1 відібрала у нього ключі та в подальшому перешкоджала проживанню у даній квартирі. Кілька разів з цього приводу звертався до Дарницького управління поліції з письмовими заявами та неодноразово був на особистих прийомах у дільничого інспектора міліції, але позитивного результату такі звернення не дали. Іншого житла ОСОБА_2 не має, на даний час проживає на вулиці, а домовитись з ОСОБА_1 , щоб остання впустила його до вказаної квартири він не може

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 та зняття з його реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_2 є її племінником. В період з 24 березня1999 року до 17 березня 2002 року ОСОБА_1 виконувала опікунські обов`язки по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_2 , оскільки його матір померла, а тато перебував в місцях позбавлення волі. Відповідачка, отримавши лист з виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Головного управління освіти та науки № 24/20-317 від 22 листопада 2007 року з рекомендаціями зареєструвати ОСОБА_2 за місцем власного проживання для працевлаштування та забезпечення житлом останнього, зареєструвала його у квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 мав власну квартиру, яку він продав, коли йому виповнилось 18 років та витратив кошти на невідомі цілі. ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , не сплачує комунальних послуг, не здійснює утримання квартири, а проживання останнього заважає ОСОБА_1 оформити субсидію.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року первісний позов задоволено. Суд вселив ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 , усунувши йому перешкоди у користуванні цим майном. Узадоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 , адвокат Бардаш О. В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити, а у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовити (а.с.117-133).

Відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходило.

В суд апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 не з`явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення з відміткою уповноваженої особи "адресат відсутній за вказаною адресою", що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_3 , оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: представника ОСОБА_1 , адвоката Бардаша О. В., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; ОСОБА_2 , який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серії НОМЕР_1 від 20 червня 2001 року (а.с.38).

ОСОБА_1 було призначено опікуном неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується розпорядженням Харківської районної державної адміністрації м. Києва № 188 від 24 березня 1999 року (а.с.10).

07 травня 2002 року, досягши повноліття, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 купили квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири серії АЕР № 834998 , посвідченого державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори Київської області Бурлаковою Н. К. (а.с.39).

Листом № 24/20-317 від 22 листопада 2007 року виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Головного управління освіти та науки рекомендував ОСОБА_1 зареєструвати її племінника ОСОБА_2 , який є сиротою та перебував у неї під опікою, за місцем власного проживання для працевлаштування та забезпечення житлом останнього (а.с.41).

Відповідно до довідки житлово-будівельного кооперативу «Ромашка-4» № 190 від 06 вересня 2016 року ОСОБА_2 з 22 лютого 2008 року є зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.40).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року у справі 753/23594/16-ц встановлено, що ОСОБА_2 з 2011 року до 2016 періодично проживав у спірній квартирі АДРЕСА_1 , в тому числі його речі знаходяться у даній квартирі. Факт непроживання останнього у спірній квартирі не підтвердився (а.с.11-13).

Листом № 245 від 19 червня 2017 року Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації повідомило ОСОБА_2 , що 14 червня 2017 року спеціалістами було проведено соціальне інспектування сім`ї, під час якого з ОСОБА_1 було проведено роз`яснювальну бесіду щодо недопущення вчинення насильства в сім`ї відносно племінника ОСОБА_2 (а.с.5).

Відповідно до висновку Дарницького УП ГУ НП України у м. Києві про результати розгляду звернення громадянина ОСОБА_2 від 06 березня 2017 року ОСОБА_3 перешкоджав ОСОБА_2 у доступі до квартири АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до висновку Дарницького УП ГУНП України у м. Києві від 07 липня 2017 року по зверненню громадянина ОСОБА_2 14 червня 2017 року за адресою: квартира АДРЕСА_1 , власник квартири ОСОБА_1 , яка є тіткою ОСОБА_2 , вигнала останнього з квартири та не пускає його (а.с.7).

Відповідно до висновку Дарницького УП ГУНП України у м. Києві про результати розгляду звернення громадянки ОСОБА_1 від 04 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась із заявою, що 11 вересня 2017 року за адресою: квартира АДРЕСА_1 , виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин з її племінником ОСОБА_2 , в ході якого останній наніс їй тілесні ушкодження, після чого її було госпіталізовано до БСП з попереднім діагнозом закрита черепно-мозкова травма та садна правої стопи. Також була прийнята заява та пояснення у ОСОБА_2 , який пояснив, що його тітка ОСОБА_1 не впускала його до квартири, де він зареєстрований, після чого почала ображати його та накинулась на нього з кулаками, кинула в нього стільцем, після чого він штовхнув її та залишив місце події (а.с.42).

Відповідно до виписки із медичної карти хворого № 23354 Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги у ОСОБА_1 11 вересня 2017 року встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин (а.с.43).

За встановлених обставин, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , районний суд виходив із наявності підстав вважати, що для позивача, який має право користування спірним житлом існують перешкоди у здійсненні цього права з боку ОСОБА_1 . В той же час, передбачених законом підстав для виселення позивача зі спірного житлового приміщення немає.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відповідають обставинам справи.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.112-114).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Як правильно встановлено районним судом, ОСОБА_2 з 22 лютого 2008 року є зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.40), отже зі згоди власника цієї квартири набув право користування належною ОСОБА_1 квартирою - право сервітуту щодо цього майна.

Згідно з вимогами ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом закріплене у ст. 405 ЦК України. Відповідно до положень указаної норми члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Законом, на який зроблено посилання в ч. 1 ст. 405 ЦК, не може бути Житловий кодекс. Застосування положень Житлового кодексу до цих відносин не виключається. Але переважно перед нормами Житлового кодексу підлягають застосуванню норми, сформульовані в главі 32 Цивільного кодексу. Це обумовлене тим, що для регулювання відносин між власником житла та членами його сім`ї законодавець використав правову конструкцію (сервітут), яка раніше до цих відносин не застосовувалася. Тому хоч положення житлового законодавства і підлягають переважному застосуванню до житлових відносин в силу ст. 3 ЖК, до правовідносин з приводу сервітуту вони можуть застосовуватися лише за аналогією. З урахуванням цього треба визнати, що стосовно права членів сім`ї власника помешкання на користування ним чинним є правило ч. 1 ст. 405 ЦК, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які вправі займати члени сім`ї. Положення частини другої ст. 156 ЖК, згідно якого члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, не підлягає застосуванню.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з роз`ясненнями п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту. Але за відсутності згоди про безоплатне користування помешканням колишній член сім`ї повинен вносити плату за користування помешканням за комунальні послуги. Цей висновок відповідає частині четвертій ст. 156 та 162 ЖК.

Водночас за правилом ч. 2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

До таких обставин можна було б віднести: систематичне руйнування чи псування колишніми членами сім`ї власника належного останньому житлового приміщення або використовування житла не за призначенням; систематичне порушення колишніми членами сім`ї власника житлового приміщення правил співжиття та етичних норм, що робить неможливим для власника проживання з ними у одній квартирі чи в одному будинку; невиконання колишніми членами сім`ї власника угоди про плату за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі); необхідність для власника у використанні належного йому жилого приміщення в будинку (квартирі) для проживання членів його сім`ї за умови неможливості спільного проживання з колишніми членами сім`ї.

Враховуючи наведене, якщо колишній член сім`ї власника житлового приміщення зареєстрований та проживає у цьому житловому приміщенні і внаслідок певних обставин створює власнику перешкоди у здійсненні права власності, права власника можуть бути поновлені шляхом задоволення його позовних вимог про припинення права на користування квартирою (припинення сервітуту) на підставі ст. 406 ЦК України (за наявності обставин, які мають істотне значення).

Отже у разі доведеності фактів, які можуть бути прийняті у якості підстав для припинення сервітуту, перешкоди власнику у користуванні належною йому квартирою унаслідок неможливості спільного проживання із колишнім членом сім`ї власника можуть бути усунуті шляхом припинення для колишнього члена сім`ї власника права користування квартирою (припинення сервітуту).

У рамках даної справи вимог про припинення сервітуту з підстав, визначених ст. 406 ЦК України, і, як наслідок, припинення для ОСОБА_2 права користування спірною квартирою ОСОБА_1 не заявлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом було помилково застосовано до спірних правовідносин положення ст. 64 ЖК УРСР, в той чай як вона стосується правовідносин найму жилого приміщення, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення. Адже, виходячи із загального змісту ЖК УРСР та системного зв`язку положень ст. ст. 64, 123, 145, 156 ЖК УРСР, ст. 64 цього Кодексу є загальною нормою, яка дає визначення членів сім'ї у житлових правовідносинах.

Ураховуючи вищенаведене у контексті положень ст. 150 ЖК УРСР та 383 ЦК України, а також тієї обставини, що позивач був за згодою власника зареєстрований у спірному житловому приміщенні не у якості наймача (орендаря), а у якості члена сім`ї власника, який перебуває у родинних відносинах із власником (а.с.40), доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , оскільки членам родини є лише один з подружжя, діти та батьки, а ОСОБА_2 не вів з ОСОБА_1 спільного господарства, відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Член сім`ї (у сімейно-правовому аспекті) - це особа, яка має тісний правовий зв`язок із сім`єю, що ґрунтується на шлюбі, спорідненні, усиновленні, інших формах влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, характеризується спільністю життя та інтересів, наявністю взаємних прав і обов`язків, передбачених сімейним законодавством.

У даних правовідносинах ОСОБА_2 є племінником ОСОБА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо постійного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 також не можуть бути прийняті у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, адже, як вже зазначено вище, позивач зі згоди ОСОБА_1 має право користуватися спірним житлом, а вимоги про припинення права ОСОБА_2 користуватися належною позивачу квартирою (припинення сервітуту) в рамках даної справи відповідачем не заявлялися.

Тому доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку районного суду про те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року встановлено факт законного проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі, не впливають на правильність вирішення спору.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 обрав не належним спосіб захисту подавши позов «про вселення», а не про усунення перешкод у користуванні квартирою, колегія суддів також відхиляє, оскільки відповідно до прохальної частини позову ОСОБА_2 , останній просив суд саме про усунення йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення у цю квартиру (а.с.3).

Доводи апеляційної скарги про те, що факт того, що родичі мають право користуватись квартирою особи, якій ця квартира належить на праві власності, суперечить самому праву власності, колегія суддів відхиляє як неприйнятні, оскільки ОСОБА_1 22 лютого 2008 року добровільно за рекомендацією виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Головного управління освіти та науки зареєструвала ОСОБА_2 у своїй квартирі у якості члена сім`ї. Отже ОСОБА_1 , діючи на власний розсуд, здійснила належні їй правомочності власника.

Тому апеляційний суд у даних правовідносинах не вбачає підстав для застосування правових висновків Верховного Суду, на які містяться посилання у апеляційній скарзі, як таких, що стосуються інших правовідносин.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Наявність оскаржуваного рішення жодним чином не перешкоджає ОСОБА_1 захистити свої права власника спірного житла шляхом пред`явлення до ОСОБА_2 позову про визнання його таким, що втратив право користування цим житлом, унаслідок припинення сервітуту відповідно до ст. 406 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Бардаша Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 10 липня 2020 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома