Номер провадження: 22-ц/813/3380/20
Номер справи місцевого суду: 496/2028/18
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, інфляційних витрат та трьох відсотків річних,

встановив:

24 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 51901,5 грн.; пеню у розмірі 15774,90 грн.; 3 відсотка річних у розмірі 5458,06 грн. та інфляційні витрати у розмірі 50554,06 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем позивачка знаходилась у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 01.09.2004 року. Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на звернення позивача до суду вже був повнолітнім.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29.11.2006 року присуджено до стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітної плати, починаючи з 01.11.2006 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На протязі всього часу, відповідач аліменти не сплачував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Оскільки на час звернення до суду заборгованість відповідачем не погашена, що змусило позивачку звернулась до суду.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, інфляційних витрат та трьох відсотків річних задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 51901,75 грн., пеню в розмірі 15774,90 грн., 3 відсотка річних у розмірі 5458,06 грн., інфляційні виплати у розмірі 50554,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду було відмовлено (а.с. 90-91).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про зміну заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2018 року, та постановлення рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково - лише в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в іншій частині позову відмовити,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 06.08.2020 року, на 16.30 год., у тому числі заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 через своїх представників адвокатів Медведєва М.Д. та Осадчої Н.В., як то передбачено ч.5 ст. 130 ЦПК України (а.с. 172, 18, 181).

Що стосується позивачки ОСОБА_2 , то вона також повідомлена про час і місце судового засідання в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 131 ЦПК України, оскільки за зареєстрованим місцем проживання - відсутня (а.с.178, 182, 183). Що стосується представника позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 , то він також вважається належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, оскільки за вказаною ним адресою проживання судову повістку від суду не отримував (а.с.123, 188-189).

Більше того, до суду апеляційної інстанції від позивачки ОСОБА_2 а також її представника ОСОБА_4 надійшли заяви про розгляд справи в суді апеляційної інстанції без їх участі (а.с.115, 123).

Крім того, позивачка ОСОБА_2 повідомлена про час і місце судового засідання також в порядку, передбаченому ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.190-191).

Виходячи з викладених обставин та враховуючи, що дана справа перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції майже рік, колегія суддів дійшла висновку про слухання справи у відсутність її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 14.08.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом актів громадянського стану Малиновської районної адміністрації виконкому ОМР від 01.09.1998 року, актовий запис №547 (а.с. 20).

01.09.2004 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 19).

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29.11.2006 року ОСОБА_1 присуджено до стягнення аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітної плати, починаючи з 01.11.2006 року і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22).

Однак, після набрання чинності вказаним судовим рішенням відповідач не сплачував аліменти, в результаті чого виникла заборгованість, яка відповідно до листа Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області склала 51901,75 грн. (а.с. 24).

Увалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із вимогч. 1 ст. 196 СК України та Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Так, згідно вказаних норм права і практики суду касаційної інстанції у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, позивачка має право вимагати від відповідача, який допустив утворення заборгованості по сплаті аліментів, та сплати неустойки за несвоєчасну сплату аліментів.

Неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення.

Разом з тим, судом враховано, що підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. При цьому за загальним правилом форма вини - умисел чи необережність значення не має. У даному випадку необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобов`язання, яка і повинна доказувати протилежне. При утворенні заборгованості не за виною платника аліментів, дані заходи не застосовуються (наприклад, коли прострочення сплати аліментів стало внаслідок тяжкої хвороби боржника або іншої незалежної від нього причини).

При цьому, суд правильно вказав, що статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Суд також обгрунтовано вказав, що відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по сплаті аліментів, а також пені, оскільки вина відповідача доведена, та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги, про те що у грудні 2018 року відповідач потрапив до лікарні з діагнозом ішемічна хвороба серця (інфаркт) та гіпертонічна хвороба, та на лікування були витрачені значні кошти, тому ці обставини є підставою для зменшення розміру пені, є неспроможними, оскількирішення суду першої інстанції було винесено 28 вересня 2018 року, а законної сили воно набрало 08 листопада 2018 року.

Таким чином, обставини, на які посилається відповідач, як на підставу зменшення розміру пені встановленої рішенням суду, відбулися пізніше закінчення розгляду справи судом першої інстанції. З цих підстав, дані обставини не можуть бути прийнятті до уваги апеляційним судом при розгляді справи, та не можуть вважатись підставою для скасування пені, встановленої рішенням суду першої інстанції.

Разом з тим, що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки трьох відсотків річних та інфляційних витрат, то колегія суддів не погоджується з висновком суду в цій частині, виходячи з наступних обставини.

Так, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, зі змісту ч.1 ст. 196 СК України слідує, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка повинна сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, ч.1 ст. 196 СК України встановлений розмір відсотків за виникнення заборгованості по сплаті аліментів і сплата інфляційних виплат вказаною нормою права не передбачена.

Проте, позивачкою не заявлялись позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат з посиланням на вищевказаний Закон України, а тому суд апеляційної інстанції не вправі застосовувати цей Закон.

У зв`язку з викладеними обставинами, в даному випадку суд необрунтовано застосував до виниклих правовідносин ст. 625 ЦК України, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Що стосується застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 20 СК України строки позовної давності до спірних правовідносин не застосовуються.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не було надано жодного доказу на підтвердження своєї правової позиції, оскількипозивачкою до суду першої інстанції було надано копії: рішення суду Біляївського районного суду Одеської області від 29.11.2006 року про стягнення аліментів, виконавчого листа № 2-2136/06 від 10 січня 2007 року, розрахунку заборгованості по аліментам, виконавчого провадження № ДВ-13/164/2013 від 27.12.2017 року (а.с. 22-26).

Вказані документи є підтвердженням того, що у відповідача є заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто відповідач не виконує належним чином зобов`язання, покладені на нього рішенням суду про стягнення аліментів.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає чинному законодавству, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2018 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 5458,06 грн. та інфляційних витрат у розмірі 50554,06 грн., скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог поро стягнення на її користь з ОСОБА_1 трьох відсотків річних у розмірі 5458,06 грн. та інфляційних витрат у розмірі 50554,06 грн.

Крім того, судом не було враховано, що правильне ім`я відповідача « ОСОБА_5 », а не « ОСОБА_5 », у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в цій частині змінити, та у всіх відмінках рішення слово: « ОСОБА_5 » замінити словом: « ОСОБА_5 ».

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, колегія суддів виходить із принципу пропорційності задоволених позовних вимог, передбаченого ст. 141 ЦПК України.

Так, оскаржуваним судовим рішенням з відповідача ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 704,8 грн.

При подачі апеляційної скарги її заявником сплачено судовий збір у розмірі 1152,6 грн.

Оскаржуваним судовим рішенням з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 всього стягнуто 123 688,52 грн. (51901,5 грн. + 15774,90 грн. + 5458,06 грн. + 50554,06 грн.).

У відповідності до даної постанови з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 67 676,4 грн., із яких заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 51901,5 грн. та пеня у розмірі 15774,90 грн., що складає 54,72% від ціни позову і задоволених позовних вимог за оскаржуваним судовим рішенням.

У завдоволенні решти позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 5458,06 грн. та інфляційних витрат у розмірі 50554,06 грн., а всього у розмірі 56 012,12 грн., слід відмовити.

У зв`язку з цим, судовий збір, який стягнутий з відповідача ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 704,8 грн. підлягає зменшенню до 385,67 грн., що складає 54,72 % від задоволених позовних вимог.

Іншу частину судового збору у сумі 319,13 грн. слід компенсувати Територіальному Управлінню Державної судової адміністрації в Одеській області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2018 року слід залишити без змін.

Крім того, сплачений заявником апеляційної скарги ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги частково підлягає компенсації за рахунок держави, а саме у сумі 521,9 грн., (1152,6 грн. х 45,28%) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2018 року змінити і у всіх відмінках рішення слово: « ОСОБА_5 » замінити словом: « ОСОБА_5 ».

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2018 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 5458,06 грн. та інфляційних витрат у розмірі 50554,06 грн., а також щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 704,8 грн. скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 трьох відсотків річних у розмірі 5458,06 грн. та інфляційних витрат у розмірі 50554,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 385,67 грн. (триста вісімдесят п`ять гривень 67 копійок).

Компенсувати Територіальному Управлінню Державної судової адміністрації в Одеській області, , судовий збір у загальному розмірі 319,13 грн. (триста дев`ятнадцять гривень 13 копійок) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 521,90 грн. (п`ятсот двадцять одну гривню 90 копійок) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра