Справа № 347/44/19
Провадження № 22-ц/4808/890/20
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю ОСОБА_1 та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням головного державного виконавця Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сіреджука П.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа до виконання нею своїх зобов`язань за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2020 року під головуванням судді Гордія В.І. у м Косів

в с т а н о в и в:

Головний державний виконавець Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Сіреджук П.П., звернувся до суду першої інстанції з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа до виконання нею своїх зобов`язань.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Косівському районному відділі ДВС знаходиться виконавчий лист по справі № 34744/19, виданий 25.06.2019 року Косівським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 117 000 грн. заборгованості за кредитним договором та 1762 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2020 року задоволено подання головного державного виконавця Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сіреджука П.П..

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань по сплаті заборгованості в користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно виконавчого листа № 347/144/19, виданого 25.06.2019 року Косівським районним судом.

ОСОБА_1 не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що державним виконавцем до суду не було подано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що вона, як боржник ухилялася від виконання зобов`язань. Вважає, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов`язань. Отже наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні. Однак в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про проведену роботу державного виконавця та про ухилення її, як боржника, від виконання кредитного зобов`язання.

Апелянт вважаю, що особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Про наявність виконавчого провадження щодо неї вона також не знала, постанову про відкриття виконавчого провадження не отримувала, про її направлення чи отримання у поданні взагалі не вказується. Докази надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження чи отримання боржником постанови в матеріалах справи відсутні.

Апелянт зазначає, що обмеження у праві виїзду за кордон фактично позбавляє, її можливості заробити певні кошти для виконання боргового зобов`язання.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи подання головного державного виконавця Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сіреджука П.П.. суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України може ускладнити або зробити неможливим виконанням рішення суду, тому є необхідність задоволення подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно п.5 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 59855708 від 23.08.2020, головним державним виконавцем Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження за виконавчим документом № 347/44/19, виданим 25.06.2019 року Косівським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», 117 000 грн заборгованості за кредитним договором та 1 762 грн сплаченого судового збору.

Відповідно до відповідей Пенсійного фонду України про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи № від 26.08.2019 року щодо ОСОБА_1 не знайдено. А також, відповідно до відповіді Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб № від 26.08.2019 року, інформація щодо ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до вимог п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Узагальнюючи судову практику щодо вирішення звернень про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Верховний Суд України дійшов висновку що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, тощо.

Апеляційний суд вважає, що державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на стягнення заборгованості. Також, не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, що боржник за час виконання рішення суду виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця та умисно ухилявся й ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Державним виконавцем не підтверджено факт обізнаності боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження, що виключає усвідомлене невиконання рішення суду, наявність в його діях/бездіяльності умислу.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Згідно наданої до матеріалів апеляційної скарги копії закордонного паспорту ОСОБА_1 вбачається, що вона 10.10.2019 покинула територію України і повернулася в Україну 13.06.2020 року. Крім того, нею 12.08.2020 сплачено в рахунок повернення зазначеної заборгованості 15 000 грн, що є частковим виконанням судового рішення.

За наведених обставин, колегія суддів вважає передчасним застосування до ОСОБА_1 як до боржника, з метою виконання ним своїх боргових зобов`язань такого заходу впливу, як тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, а тому приходить до висновку, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволені подання.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2020 року скасувати. Постановити нове рішення.

У задоволенні подання головного державного виконавця Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сіреджука П.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа до виконання нею своїх зобов`язань відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк