Справа № 182/8337/18
Провадження № 2/0182/631/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.08.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Снєгульської В.М.

представника позивача - В`юнченко О.А.

відповідача - ОСОБА_1

розглянув за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Нікопольської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Представник позивача - В`юнченко О.А. діє на підставі довіреності від 02.06.2020 року №2043, розпорядженнz від 15.06.2017 року №1620, посадової інструкції.

Заяви по суті справи.

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просить суд зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 24 м2 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевого гаражу та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан (а.с.1-2)

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20.04.2018 року до Нікопольської міської ради надійшло звернення мешканців будинку АДРЕСА_1 щодо вжиття заходів по демонтажу металевого гаражу встановленого у дворі вказаного будинку (прибудинковій території). 29.04.2018 року інспектором Комунального підприємства «Муніципальна варта» відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене пунктом 16 статті 6 Правил благоустрою території міста Нікополя, затверджених рішенням Нікопольської міської ради від 31.05.2013 року №3-31/VI, а саме: самовільне встановлення металевого гаражу. 13.06.2018 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Нікопольської міської ради на підставі вказаного протоколу у відношенні ОСОБА_1 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, що передбачено статтею 152 Кодексу України, про адміністративні правопорушення. Зазначена постанова оскаржена та/або скасована не була, тому набрала законної сили.

Також, 11.06.2018 року робочою групою, на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 30.03.2018 року № 265, було обстежено земельну ділянку, де встановлено металевий гараж. В результаті встановлено наступне: на земельній ділянці біля будинку АДРЕСА_1 знаходиться металевий гараж орієнтовними розмірами 4х6 метра. Довкола гаражу вбачається насип щебеню, біля воріт для в`їзду є бетонне покриття. Гараж на час обстеження був закритий. Наявність або відсутність у гаражі автомобільного транспорту встановити неможливо (відсутні вікна, вентиляційні отвори тощо). Електричні мережі (проводи) до гаражу не під`єднанні. Зі слів старшого будинку АДРЕСА_1 - Горобця Юрія Володимировича вказаний гараж встановив гр. ОСОБА_1 , хоча він усно повідомляє, що готує місце (насипає щебінь) для розміщення дитячого майданчика. Щодо використання гаражу, то ОСОБА_2 також повідомив, що ОСОБА_1 кожного дня ставить в гараж легковий автомобіль білого кольору марки «Кіа».

02.07.2018 року ОСОБА_1 була направлена претензія щодо добровільного звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у первісний (придатний для використання) стан, на яку будь-якої відповіді не надходило, її вимоги не задоволені.

Нікопольська міська рада як власником земель комунальної власності повідомляє, що земельна ділянка, на якій встановлений металевий гараж, у власність або у користування ОСОБА_1 (або будь-якій іншій особі) не передавалася. Отже, ОСОБА_1 протиправно використовує земельну ділянку, що є комунальною власністю.

Відповідач подав пояснення на позовну заяву, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви (а.с.50-51), які обґрунтовував тим, що позивач посилається в своєму позові на те, що саме ним встановлений на земельній ділянці біля будинку АДРЕСА_1 металевий гараж розміром 4х6 м, який на момент обстеження був зачинений. Також позивач зазначає, що електричні дроти до гаражу не приєднані. У зв`язку з чим позивач вважає, що вказаний металевий гараж був встановлений саме ним, не зрозуміло. Адже ніяких достовірних доказів цього факту позивачем суду не надано.

Крім того, в своєму позові позивач зазначає, що у відношенні нього 29.04.2018 року був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене п.16 ст. 6 Правил благоустрою території міста Нікополь, затверджених рішенням Нікопольської міської ради від 31.05.2013 року за № 3-31/У1, а саме - самовільне встановлення металевого гаражу. Проте, про існування цього документу йому не було відомо до 20.03.2019 року - до отримання копії позову до нього з додатками. За матеріалами позову, вказаний протокол навіть не направлявся за адресою його помешкання. Також протокол про адмінправопорушення не може бути доказом встановлення ним гаражу біля будинку АДРЕСА_1 , оскільки не містить року його складання, а підписи, зроблені від імені свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зроблені одним почерком. Складену на підставі протоколу постанову від 13.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення на нього у вигляді штрафу в сумі 1360 грн. йому також не вручалась і не направлялась за адресою його проживання. Про її існування він дізнався лише отримавши копію позову по справі № 182/8337/18. З наведених причин він не мав можливості навіть оскаржити вказану постанову. Претензію від 02.07.2018 року він також не отримував. Хто отримав цей документ від його імені, йому не відомо. Окрім того, в позові також йдеться про складання на підтвердження позовних вимог до нього акту обстеження земельної ділянки від 11.06.2018 року. Однак, навіть в цьому документі зазначено, що «наявність або відсутність у гаражі автомобільного транспорту встановити неможливо». Таким чином, вказаний документ також не є доказом будь-якої його причетності до встановлення металевого гаражу у дворі будинку АДРЕСА_1 . Усі обставини, викладені в позові, взяті лише зі слів громадянина ОСОБА_2 . Йому не відома ця особа. Він не являється мешканцем будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 . Для нього немає ніякого сенсу встановлювати металевий гараж для автомобіля у дворі іншого будинку, навіть не розташованого поблизу з його помешканням. Він не має жодного відношення до встановлення металевого гаражу по АДРЕСА_1 . Отже, позовні вимоги є безпідставними та недоведеними.

Інших заяв по суті справи учасниками справи не надано.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 03.12.2018 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.29) .

Ухвалою суду від 14.02.2019 року постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.36).

Ухвалою суду від 30.05.2019 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі №182/3642/19, провадження №2-а/0182/66/2019 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при Нікопольській міській раді про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження (а.с.67).

Ухвалою суду від 17.06.2020 року поновлено провадження у справі (а.с.74).

Судом встановлено.

20.04.2018 року до Нікопольської міської ради надійшло звернення мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_3 , щодо встановлення старого металевого гаража на прибудинковій території. Гараж було встановлено восени 2017 року, але дозвільні документи відсутні (а.с.3)

29.04.2018 року інспектором КП «Муніципальна варта» був складений протокол у відношенні відповідача, яким встановлено факт самовільного (без дозвільних для цього документів) встановлення металевого гаражу в дворі будинку АДРЕСА_1 громадянином ОСОБА_1 (а.с.4-6)

13.06.2018 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Нікопольської міської ради на підставі вказаного протоколу у відношенні відповідача було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360,00 грн., що передбачено статтею 152 КУпАП (а.с.7)

11.06.2018 року робочою групою, на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 30.03.2018 року №265, було обстежено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено: на земельній ділянці біля будинку АДРЕСА_1 знаходиться металевий гараж орієнтовними розмірами 4х6 метра. Довкола гаражу вбачається насип щебеню, біля воріт для в`їзду є бетонне покриття. Гараж на час обстеження був закритий. Наявність або відсутність у гаражі автомобільного транспорту встановити неможливо (відсутні вікна, вентиляційні отвори тощо). Електричні мережі (проводи) до гаражу не під`єднанні. Зі слів старшого будинку АДРЕСА_1 - Горобця Юрія Володимировича вказаний гараж встановив гр. ОСОБА_1 , хоча він усно повідомляє, що готує місце (насипає щебінь) для розміщення дитячого майданчика. Щодо використання гаражу, то ОСОБА_2 також повідомив, що ОСОБА_1 кожного дня ставить в гараж легковий автомобіль білого кольору марки «Кіа» (а.с.10-13).

02.07.2018 року ОСОБА_1 була направлена претензія щодо добровільного звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у первісний (придатний для використання) стан (а.с.14,15,16,17).

Судом встановлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 24.06.2019 року по цивільній справі № 182/3642/19 за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нікопольської міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття справи, постанову №57 по справі про адміністративне правопорушення від 13.06.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП скасувано та закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Рішення набуло чинності 05.07.2019 року (а.с.69-72).

Рішенням суду від 24.06.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 з 23.07.2002 року був зареєстрований та проживав з родиною за адресою АДРЕСА_4 , а з 29.11.2018 року в АДРЕСА_2 . Будь-яких доказів підтверджуючих проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_5 не надано. Відсутні у справі також докази самовільного встановлення металевого гаражу на території будинку АДРЕСА_1 саме ОСОБА_1 . Під час розгляду справи доказів які б свідчили про правомірність рішення адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нікопольської міської ради отримано не було (а.с.69-72).

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 125, ст. 126 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою (державного акта), та його державної реєстрації, а право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені положеннями цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Оскільки згідно вимог ч.2 ст.212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки, будь-яких доказів, що зазначене правопорушення вчинено саме ОСОБА_1 позивачем суду не надано, постанову №57 по справі про адміністративне правопорушення від 13.06.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП скасувано та закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а висновки про належність гаражу позивачу ґрунтуються лише на непідтверджених припущеннях, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, а отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст.4,5, 10, 12,1376-83,263-265,268,273,354 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Нікопольської міської ради - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 20.08.2020 року

Дані про учасників справи.

Позивач - Нікопольська міська рада( , місце знаходження: 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3)

Відповідач - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 )

Суддя: А. Г. Багрова