Провадження № 2/161/903/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

за участі:

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

05.11.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що відповідач, з метою отримання банківських послуг, підписав Заяву № б/н від 16.11.2017 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 6000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки ОСОБА_1 були порушені зобов`язання умов кредитного договору, у нього станом на 15.07.2019 року виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 12593,14 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 7756,37 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 3365,96 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 394,95 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 575,86 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з ОСОБА_1 суму в розмірі 12593,14 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

В судове засідання 26.06.2020 року представник позивача повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, прог день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 20,02.2020 року представник позивача позов підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивача суду пояснила, що відповідач ОСОБА_1 особисто підписав заяву-анкетук б/н від 16.11.2017 року, а також власноручно засвідчив вірність наданих ним копій паспорту та ідентифікаційного коду. В березні 2018 року ОСОБА_1 особисто звертався до відділення банку для отримання довідки про розмір заборгованості за кредитом. Вказана довідка була видана ОСОБА_1 на руки.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що кредитний договір між ним та АТ КБ «Приватбанк», заборгованість за яким є предметом даного позову, не містить його ідентифікаційного коду, а підпис, проставлений у анкеті-заяві від 16.11.2017 року не належить йому, а виконаний невідомою йому особою. Так, він дійсно звертався в 2017 році до відповідача з проханням щодо отримання кредитних коштів, однак у видачі кредиту йому було відмовлено. Зазначив, що у АТ КБ «ПриватБанк» він зберігав лише кошти на депозитному рахунку, а тому цілком ймовірно, що Банк використав його дані для оформлення Заяви № б/н від 16.11.2017 року за якою йому нараховано заборгованість. У задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.11.2017 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

Так, у заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Разом з тим, суд не приймає доводи відповідача про те, ще він не отримував кредитні кошти від АТ КБ «Приватбанк», оскільки такі, всупереч положення ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, грунтуються виключно на його припущення та жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Крім того, факт відкриття ОСОБА_1 карткового рахунку підтверджується фотографією, зробленою у відділенні АТ КБ «Приватбанку», на якому зображено відповідача із банківського карткою АТ КБ «Приватбанку».

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 15.07.2019 року у відповідача виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 12593,14 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 7756,37 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 3365,96 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 394,95 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 575,86 грн. (а.с. 7).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 16.11.2017 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема штрафи.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що який саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Відтак суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про пеню та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ««Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.11.2017 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 провадження №14-131цс19 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відтак враховуючи вищенаведене, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту - 3365,96 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 394,95 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 575,86 грн. відсутні, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7756,37 грн.

Так, аналізуючи зібрані та дослідженні по справі докази, суд приходить до висновку, що розрахунок, проведений позивачем АТ КБ «ПриватБанк» в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7756,37 грн., є обґрунтованим та проведеним відповідно до умов кредитного договору.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В ході розгляду даної справи відповідачем ОСОБА_1 в усній формі було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

З метою надання можливості відповідачу у визначений цивільно-процесуальним законодавством спосіб реалізувати свої процесуальні права, ОСОБА_1 судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 12, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України та повідомлено останнього, що таке клопотання має відповідати вимогам положення ст.ст. 182-183 ЦПК України, у зв`язку з чим судові засідання неодноразово відкладалися.

Проте, у наданий судом строк, ОСОБА_1 з належним чином оформленим та вмотивованим клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи до суду так і не звернувся.

Суд вважає, що на сьогодні судова почеркознавча експертиза є єдиним науково-дослідним методом точного встановлення належності підпису особі, яка оспорює його вчинення; доказова цінність висновку експерта є єдиним доказом з метою підтвердити або спростувати факт вчинення підпису конкретною особою.

Отже, всупереч вимогам ст. ст. 76-81 ЦПК України, відповідачем, всупереч його твердженням, не було спростовано тієї обставини, що підписи, які містяться на Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 16.11.2017 року, були вчинені не ним і що вони є сфальсифікованими.

Згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1183,15 грн., (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. (Розрахунок судового збору, який підлягає стягненню: (7756,37 грн. * 100 % / 12593,14 грн.) = 61,59 % * 1921 грн.)

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 81, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, згідно Заяви № б/н від 16.11.2017 року в сумі 7756 (сім тисяч сімсот п`ятдесят шість) грн. 37 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 7756,37 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1183 (одну тисячу сто вісімдесят три) грн. 15 коп.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 30 червня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська