Справа № 346/2248/20
Провадження № 2/346/1230/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

судді Веселова В.М.

секретаря Максим`юк М.А.

Щ

Представника позивача - ОСОБА_1 .

Третя особа - ОСОБА_2 .

Представника державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Кушицька М.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа ОСОБА_2 про виключення майна з акту опису й арешту, -

встановив:

10 червня 2020 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа ОСОБА_2 про виключення майна з акту опису й арешту.

Просить суд ухвалити рішення, яким виключити з акту опису й арешту по викопавчому провадженню ВП № 55902937 наступне майно:декоративна настільна лампа з абажуром світло-коричневого кольору в хорошиму стані вартістю 450 грн.; плазмовий телевізор марки «Samsung» чорного кольору вартістю 7500 грн.; стіл та 10 стільців, темно-коричневого кольору в хорошому стані - вартістю 18500 грн.; ексклюзивна картина оздоблена рамою з дерева вартістю 2600 грн.; прямокутний коврик з високим ворсом з червоними та білими смужками вартістю 380 грн., вказуючи на те,що дане майно не належить третій особі,про що свідчать додані видаткові накладні та пояснення свідка.

Представник позивачки адвокат Атаманюк В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судовому засіданні позовні вимоги заперечила,вказала,що при описі майна,діяла на підставі чинного законодавства.

Третя особа в судовому засіданні вимоги заяви підтримала,просить їх задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні свідок з сторони позивачки ОСОБА_4 в своїх поясненнях суду вказав,що він допомагав коштами позивачці купувати арештовані речі,а саме картину,коврик,2 лампи стіл,стільці та телевізор.

Суд, вислухавши представника позивача-адвоката Атаманюка В.М., третю особу,представника виконавчої служби, свідка, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка являється власником квартири АДРЕСА_1 , про що підтверджується договором дарування (а.с.17).

Разом з позивачкою в даній квартирі проживають її мама ОСОБА_2 - третя особа по справі, її батько ОСОБА_5 , а також сестра ОСОБА_2 і брат ОСОБА_7 .

У провадженні міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження згідно з виконавчим листом 346/3175/13-ц. де мама позивачки - третя особа по справі - ОСОБА_8 являється боржником (ВП № 55902937).

Позивачці від матері стало відомо, що по вищезазначеному виконавчому провадженні державним виконавцем було проведено ряд виконавчих дій, а саме складено акт опису й арешту рухомою майна, а також оцінено це майно, а саме: декоративна настільна лампа з абажуром світло-коричневого кольору в хорошиму стані вартістю 450 грн.; плазмовий телевізор марки «Samsung» чорного кольору вартістю 7500 грн.; стіл та 10 стільців, темно-коричневого кольору в хорошому стані - вартістю 18500 грн.; ексклюзивна картина оздоблена рамою з дерева вартістю 2600 грн.; прямокутний коврик з високим ворсом з червоними та білими смужками вартістю 380 грн., оскільки третя особа - мама позивачки - є боржником по виконавчому провадженні ВП № 55902937 перед банком , сума заборгованості становить 464136,40 грн.

Представник позивачки стверджує,що описане вищезазначене майно належить позивачці оскільки перебуває в її квартирі. Зокрема, декоративна настільна лампа з абажуром світло-коричневого кольору та ексклюзивна картина оздоблена рамою з дерева, що зазначені в описі, були подаровані їй бабусею ОСОБА_9 та дідусем ОСОБА_10 в честь закінчення 3 курсу навчання в університеті. Плазмовий телевізор був подарований бабусею та дідусем на її 15-річчя, а стіл та набір стільців і коврик позивачка придбала в комісійному магазині, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 26).

Таким чином, єдиним способом зняти арешт із всього нерухомого майна позивача ОСОБА_3 , можливо тільки за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 «Захист власності» Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів: або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У пункті 4 постанови Пленуму Веріовного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які грунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Як вбачається з Переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами,який є Додатком до ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на таке майно, що належить боржникові - фізичній особі на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідне для боржника, членів його сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні (крім майна та речей, що належать до предметів мистецтва, колекціонування та антикваріату, дорогоцінних металів та дорогоцінного, напівдорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення в сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах): Предмети щоденного побутового особистого вжитку для задоволення щоденних фізіологічних та гігієнічних потреб (посуд, постільна білизна, засоби гігієни), речі індивідуального користування (одяг, взуття, всі дитячі речі). Меблі - по одному ліжку та стільцю на кожну особу, один стіл, одна шафа на сім`ю. Один телевізор, персональний комп`ютер на сім`ю, один мобільний телефон - на кожну особу.

У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наявність арешту, накладеного на нерухоме майно порушує право власності позивача, оскільки вона обмежена у праві розпорядження належним їй майном на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи наведене, а також те, що існуючий арешт на нерухоме майно порушує гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами право приватної власності позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , а саме виключення з опису 4 стільців та плазмового телевізора згідно до Додатку до ЗУ «Про виконавче провадження».

Стосовно інших спірних предметів суд зазначає наступне. Так,в своїх поясненнях та в судовому засіданні позивач посилається на квитанції,які є безіменні та пояснення свідка.

У відповідності до правової позиції ВС КЦС, справа № 143/280/17, 18.07.18року та у справі № 129/2115/15-ц від 14.02.2018 року,зазначено,що Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, залишаючи без змін наведені судові рішення по вищевказаній справі, зазначив, що «доводи касаційної скарги … про те, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги його пояснення та показання свідків, які підтверджують факт повернення боргу матері позивача …, а також про безпідставну відмову апеляційного суду у задоволенні його клопотання про виклик та допит свідків, не заслуговують на увагу, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування». І хоча в даних постановах було врегульовано інші цивільні правовідносини, суть викладена в правових позиціях одна - поясненнями свідків не можуть доводитись певні факти чи вони не можуть бути єдиною підставою для вирішення справи, оскільки відповідно до положень частини другої статті 59 ЦПК України 2004 року (ст.76 ч.2 ЦПК України в ред.2017 року) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім цього, суд зазначає, що пояснення свідка є плутаними, вони не зовсім співпадають з тим,що викладено в позовній заяві. Так,свідок вказує,що допомагав частиною коштів при придбанні спірних речей,а в позові вказується,що позивачка самостійно їх придбавала або отримувала в подарунок.

У відповідності до ст.411 ЦПК України правова позиція Верховного Суду є обов`язковою для суду першої інстанції.

Судом було надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості, однак позивачка та її представник не змогли довести,що спірні речі придбані позивачкою та їй належать.

За таких обставин суд зазначає,що суду не подано докази того,що вищезазначені предмети були придбані іншою особою,а не третьою особою по справі. На доказування цих обставин, позивачка та її адвокат повинні були б пред`явити документи, які посвідчують придбаннія спірних предметів саме іншими особами , а не третьою особою. Однак позивачка та її представник надали суду безіменні квитанції та накладні, які не підтверджені певними засобами доказування, відповідно позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

На підставі ст.ст.16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, Додатку до ЗУ «Про виконавче провадження», правовими позиціями в постановах ВС від 14.02.2018року у справі № 129/2115/15-ц , в справі № 143/280/17 від 18.07.2018 року та в справі № 143/280/17, 18.07.18року та керуючись ст.ст.197-200, 258, 263, 265, 268,411 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Виключити з акту опису й арешту по виконавчому провадженню ВП № 55902937 наступне майно: плазмовий телевізор марки «Samsung» чорного кольору вартістю 7500 грн. та 4 стільця, в решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Повний текст рішення виготовлено 15 липня 2020 року.

Суддя Веселов В. М.