Провадження № 2/235/1336/20
Справа № 235/3352/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2020 року м. Покровськ
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.
за участю секретаря Овчаренко В.В.
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі ТОВ «Краснолиманське») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.02.2018 року по 02.10.2019 року працював у ТОВ «Краснолиманське», 02.10.2019 року наказом № 224к від 03.10.2019 року звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я за п.2 ст.40 КЗпП України.
Однак в порушення трудового законодавства відповідач не розрахувався з ним у день звільнення 03.10.2019 року.
Фактично відповідач виплатив йому всі належні до виплати суми 02.04.2020 року.
03.10.2019 року він проходив МСЕК та отримав третю групу інвалідності та 40% втрати працездатності. В цей же день він поїхав на ТОВ «Краснолиманське» та надав відповідні довідки адміністрації підприємства. В цей же день він в усній формі пред`явив вимогу про розрахунок та виплату всіх належних йому від підприємства грошових сум. Відразу ж у цей же день, тобто 03.10.2019 pоку відносно нього було видано наказ про звільнення та йому видано трудову книжку.
Трудове законодавство не визначає певної форми вимог працівника про виплату заробітної плати, тому пред`явлення такої вимоги допускається як в усній, так і в письмовій формі.
Таким чином, в день звільнення він не працював, однак знаходився на території підприємства, і відповідач мав можливість виплатити йому всі належні при звільненні суми в цей день, однак не зробив цього.
Крім того, в період перебування у трудових відносинах з відповідачем виплата йому заробітної плати відбувалась на банківську (зарплатну) картку, а тому відповідач не був позбавлений можливості в день його звільнення перерахувати відповідні суми на його рахунок. Однак, ці суми перераховувались відповідачем частинами на протязі шести місяців після його звільнення.
Враховуючи, що з 09.12.2018 року по 02.10.2019 року він був тимчасово непрацездатним, отримував допомогу по тимчасовій непрацездатності та не мав заробітку не по своїй вині, розрахунок проводиться ним виходячи із встановленої йому тарифної ставки, яка складає 66,60 грн за годину. Тарифна ставка за робочий день, тривалість якого складає 6 годин відповідно до ст.51 КЗпП України, становить 66,60 грн х 6 год. = 399,60 грн.
Час затримки розрахунку в робочих днях складає: жовтень 2019 року - 20 робочих днів, листопад 2019 року - 21 робочих днів, грудень 2019 року - 22 робочих днів, січень 2020 року - 21 робочих днів, лютий 2020 року - 20 робочих днів, березень 2020 року - 21 робочих днів, квітень 2020 pоку - 2 робочих дня, що загалом складає 127 робочих днів.
Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за період з 03.10.2019 року по 02.04.2020 року складе: 399,60 грн (денна тарифна ставка) х 127 (час затримки розрахунку, робочі дні) = 50 749,20 грн.
На підставі наведеного просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 03.10.2019 року по 02.04.2020 року в сумі 50 749,20 грн та судовий збір в розмірі 840,80 грн.
У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому послався на те, що позовні вимоги вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
ОСОБА_1 працював на ТОВ «Краснолиманське» гірником очисного забою 5 розряду дільниці 10-1 з 28.02.2019 року по 02.10.2019 року. Звільнений наказом № 224к від 03.02.2020 року згідно ст.40 п.2 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я та відсутністю вакантного місця, на яке він міг бути переведений.
Позивач тривалий час знаходився на лікуванні, зокрема в день звільнення 2 жовтня 2019 року не працював, однак з вимогою про проведення розрахунку позивач не звертався. Зазначення позивача про те, що в день звільнення він був на підприємстві та надав відповідні довідки є необґрунтованим, оскільки у ст.116 КЗпП України зазначається, що у разі, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після
пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Законодавство дійсно не визначає форми вимоги про працівника про здійснення з ним розрахунку, з чого позивач зробив висновок, що зазначена вимога може бути пред`явлена як у письмовій, так і в усній формі. Однак позивач не надав суду жодного підтвердження, що він дійсно звертався до відповідача з вимогою про розрахунок.
Таким чином, беручи до уваги ті обставини, що позивач не звертався з вимогою про проведення з ним розрахунку, відповідно до приписів ст.116 КЗпП України, відповідач вважав, що його вина, внаслідок якої він повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки, відповідно до ст.117 КЗпП України позивачем не доведена.
Середній заробіток позивача розрахований згідно постанови КМУ № 100 абз.4 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, складає 399.60 грн, що підтверджується довідкою від 15.06.2020 року № 81/1.
На підставі наведеного відповідач просив відмовити у позові.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини не неявки.
Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.
Позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 28 лютого 2018 року (наказ № 454к від 28.02.2018р.) по 02.10.2019р. (наказ № 224к від 03.10.2019р.), працюючи гірничим робітником очисного забою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, згідно ч.2 ст.40 КЗпП України (а.с.5-9).
Після звільнення відповідачем з ОСОБА_1 проведено остаточні розрахунки 02.04.2020 року, що підтверджується випискою по картці за період: 01.10.2019 01.05.2020 (а.с.14).
Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2).
Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Станом на дату звільнення позивач перебував на лікарняному, тобто на працював і станом на дату розгляду справи судом не пред`являв роботодавцеві вимог про розрахунок.
За таких обставин на відповідача не може поширюватися відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачена ст.117 КЗпП України.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27.01.2020р. у справі № 683/3060/16-ц, від 03.07.2019р. у справі № 742/845/17.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.
Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду, але не раніше дати закінчення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року строки визначені, зокрема, статтею 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Дата складання повного судового рішення 8 липня 2020 року.

Суддя Г.В. Назаренко

Вступна та резолютивна частини проголошені негайно після закінчення судового розгляду 3 липня 2020 року, повний текст рішення суду виготовлений 8 липня 2020 року.

Суддя Г.В. Назаренко