Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 643/6628/16-ц

провадження № 61-44961св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Бірючинським Едуардом Олександровичем , на постанову апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року у складі колегії суддів:Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської міської громади про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , цивільний чоловік позивача, з яким ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу і який у момент смерті перебував у Харківському слідчому ізоляторі.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль ВАЗ 21099 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 . Вказана квартира належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 25 вересня 2009 року державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Гапоновим Є. Ю., зареєстроване у реєстрі за № 5-83, а автомобіль ВАЗ 21099 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 , придбано ними за час перебування у цивільному шлюбі та за спільні кошти у січні 2014 року. Позивач зазначала, що з квітня 2004 року і до моменту арешту відповідача у квітні 2015 року вони проживали разом однією сім`єю у вказаній квартирі, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. За життя ОСОБА_3 вони планували зареєструвати шлюб, але не встигли. 21 жовтня 2015 року позивачу надійшла телеграма, в якій повідомлялось про смерть ОСОБА_3 23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 отримала дозвіл від прокуратури Жовтневого району м. Харкова на поховання ОСОБА_3 . Позивач вважала, що зазначене свідчить про те, що вона із спадкодавцем створили сім`ю та довгий час проживали разом, вели спільне господарство. Повідомляла, що, крім неї, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає, оскільки він не мав родичів, а вона була єдиною для нього близькою людиною.

ОСОБА_1 просила:

встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між нею і ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 з 2004 року до квітня 2015 року;

визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль ВАЗ 21099 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 , у порядку спадкування за законом четвертої черги.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м. Харкова в складі судді: Поліщук Т. В., від 13 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2004 року до квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на автомобіль ВАЗ 21099 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 , у порядку спадкування за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довела факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 з 2004 року до квітня 2015 року належними й допустимими доказами, а тому її право на спірну квартиру та автомобіль підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на це майно у порядку спадкування, згідно зі статтею 1264 ЦК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач до 24 червня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком - ОСОБА_4 , тому, навіть, якщо ОСОБА_1 й проживала з ОСОБА_3 разом, строк проживання з ним складає три роки чотири місяця (з 24 червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1), що недостатньо для визнання її спадкоємцем четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України. Крім того, стаття 74 СК України не поширюється на осіб, які перебувають в іншому шлюбі.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бірючинського Е. О. задоволено частково. Постанову апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 лютого 2018 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження. У вступній частині оскарженої постанови Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року суд апеляційної інстанції також вказав про те, що розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування. У позовній заяві ОСОБА_1 , зокрема, просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль ВАЗ 21099 ЗНГ номерний знак НОМЕР_1 у порядку спадкування за законом четвертої черги. Тобто спір виник щодо спадкування. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. ОСОБА_1 була зареєстрована по АДРЕСА_3 з 06 липня 1984 року. ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і вони мають трьох дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 . Оскільки ОСОБА_3 , з яким, зі слів ОСОБА_1 , вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то період коли позивач не перебувала у зареєстрованому шлюбі складав біля трьох років, що недостатньо для визнання її спадкоємцем четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України. Тому висновок суду першої інстанції, що допитані в суді свідки підтвердили факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2004 року до жовтня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та твердження представника позивача, що переважне право має факт фактичного проживання позивача з ОСОБА_3 , а не факт перебування її в зареєстрованому шлюбі не ґрунтуються на законі (стаття 74 СК України).

Аргументи учасників справи

У вересні 2018 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, яка підписана представником Бірючинським Е. О. , у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.При цьому посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було правильно встановлено факт проживання позивача із ОСОБА_3 однією сім`єю з 2004 року по квітень 2015 року, зокрема, на підставі показань свідків та письмових доказів, досліджених судом. Апеляційним судом не встановлено, які саме докази є допустимими у справі та висновками суду не спростовується достовірність доказів, зібраних позивачем та вивчених судом першої інстанцїі. Таким чином, апеляційним судом було порушено принцип змагальності сторін. Наявність зареєстрованого шлюбу між позивачем та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не суперечить обставинам, на які посилалась позивач на обґрунтування позовних вимог. Із ОСОБА_4 позивач припинила шлюбні відносини у 2004 році, так як стала проживати з квітня 2004 року із ОСОБА_3 .

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , актовий запис про смерть № 15593. На момент смерті ОСОБА_3 перебував у Харківському слідчому ізоляторі.

Післясмерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з права власності на квартиру АДРЕСА_1 , та на автомобіль ВАЗ 21099 ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_1 .

За життя ОСОБА_3 не було складено заповіту, інші особи окрім позивача із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

23 жовтня 2015 року позивач отримала дозвіл від прокуратури Жовтневого району м. Харкова, в якому зазначалось: «Наступним дозволяю видати для поховання тіло громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія довідки за карткою форми № 1 виданий 22 жовтня 2015 року Харківським слідчим ізолятором його цивільній дружині ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 03 січня 2001 року».

Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора постановою від 04 травня 2016 року відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , посилаючись на те, що юридичний факт проживання однією сім`єю має бути встановлений винятково рішенням суду.

ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 04 жовтня 1996 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті він був зареєстрований один.

ОСОБА_1 була зареєстрована по АДРЕСА_3 з 06 липня 1984 року.

21 листопада 1981 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та від цього шлюбу має трьох дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 .

Згідно статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зроблено висновок, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю».

У абзаці 1 частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України)

Відповідно до частини першої статті 74 СК України (в редакції, чинній з 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення суду апеляційної інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що ОСОБА_1 не довела, що постійно проживала із спадкодавцем однією сім`єю протягом п`яти років, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржене рішення без змін, а тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400 та 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Бірючинським Едуардом Олександровичем , залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков