Номер провадження: 22-ц/813/4693/20
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради (треті особи: Виконком Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_2 ) про визнання частково незаконним та скасування розпорядження органу місцевого самоврядування, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Огренич І.В. 19 листопада 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради та третіх осіб, у якому просила визнати незаконним, скасувати розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 29 березня 1999 року №261 «Про перерахунок ідеальних частин у домоволодінні АДРЕСА_1 та видачу свідоцтва про право власності, що належить ОСОБА_1 », в частині розрахунку часток.

13 травня 2019 року представником ОСОБА_1 була подана до суду змінена позовна заява, згідно якої позивач доповнив раніше заявлені вимоги вимогою про визнання незаконним та скасування Акту про встановлення фактичного користування будівлями та спорудами в домоволодінні АДРЕСА_1 , виготовлений 03 лютого 1999 року техніком ОМБТІ ОСОБА_3 .

Змінені вимоги обґрунтовані тим, що в основу оскаржуваного за первісними вимогами розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 29 березня 1999 року №261 «Про перерахунок ідеальних частин у домоволодінні АДРЕСА_1 та видачу свідоцтва про право власності, що належить ОСОБА_1 », було покладено Акт про встановлення фактичного користування будівлями та спорудами в домоволодінні АДРЕСА_1 , виготовлений 03 лютого 1999 року, та який позивач також вважає недійсним.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року заяву про зміну предмету позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування Акту про встановлення фактичного користування будівлями і спорудами в домоволодінні АДРЕСА_1 , виготовленого 03 лютого 1999 року техніком ОМБТІ ОСОБА_3 за замовленням ОСОБА_4 та про визнання частково незаконним та скасування розпорядження органу місцевого самоврядування - повернуто представнику позивачки.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції було помилково розтлумачено поняття зміна предметі позову як заміну предметі позову, що призвело до некоректної оцінки судом процесуальної дії позивача по зміні предмета позову.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1, 3 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Ухвалюючи судове рішення про повернення позивачеві заяви про зміну предмету позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не змінюється предмет позову - розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 29 березня 1999 року №261, а заявлені окремі вимоги до КП «БТІ» Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування акту про встановлення фактичного користування будівлями і спорудами в домоволодінні АДРЕСА_1 , виготовлений 03 лютого 1999 року техніком ОМБТІ ОСОБА_3 за замовленням ОСОБА_4 , що нормами ЦПК України не передбачено.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Київського райсуду м. Одеси знаходилась справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради (треті особи: Виконком Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_2 ) про визнання частково незаконним та скасування розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 29 березня 1999 року №261 «Про перерахунок ідеальних частин у домоволодінні АДРЕСА_1 та видачу свідоцтва про право власності, що належить ОСОБА_1 »

13 травня 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Адабаш С.А. надала до суду заяву про зміну предмету позову, при цьому в заяві ОСОБА_1 заявила вимоги до Одеської міської ради, КП «БТІ» Одеської міської ради (треті особи: Виконком Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_2 ) про визнання незаконним та скасування Акту про встановлення фактичного користування будівлями і спорудами в домоволодінні АДРЕСА_1 , виготовлений 03 лютого 1999 року техніком ОМБТІ ОСОБА_3 за замовленням ОСОБА_4 , та про визнання частково незаконним та скасування виданого та підставі вказаного Акту Розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 29 березня 1999 року №261 «Про перерахунок ідеальних частин у домоволодінні АДРЕСА_1 та видачу свідоцтва про право власності, що належить ОСОБА_1 ».

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів враховує, що і первісною вимогою, і новою вимогою було визнання частково незаконним та скасування Розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 29 березня 1999 року №261 «Про перерахунок ідеальних частин у домоволодінні АДРЕСА_1 та видачу свідоцтва про право власності, що належить ОСОБА_1 ».

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вказане Розпорядження видане та підставі оскаржуваного Акту про встановлення фактичного користування будівлями і спорудами в домоволодінні АДРЕСА_1 від 03 лютого 1999 року.

Також судом першої інстанції не враховано, що обставинами, на яких ґрунтувались вимоги позивача (підставою позову), як у позовній заяві, так і у заяві про зміну предмета позову від 14 вересня 2019 року, є наявність складеного Акту про встановлення фактичного користування будівлями і спорудами в домоволодінні АДРЕСА_1 від 03 лютого 1999 року, та виданого на його підставі Розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 29 березня 1999 року №261 «Про перерахунок ідеальних частин у домоволодінні АДРЕСА_1 та видачу свідоцтва про право власності, що належить ОСОБА_1 ».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що судом першої інстанції було порушено приписи ч. 3 ст. 49 ЦПК України, оскільки заява позивача про зміну предмета позову від 14 вересня 2019 року стосувалась виключно зміни предмета позову.

Як наслідок, необґрунтована відмова у задоволенні заяви позивача про зміну предмета позову від 14 вересня 2019 року спричинила безпідставне припинення судом першої інстанції провадження у даній справі, з підстав, передбачених ст.185 ЦПК.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на те, що заявлені окремі вимоги до КП «БТІ» Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування Акту про встановлення фактичного користування будівлями і спорудами в домоволодінні АДРЕСА_1 , виготовлений 03 лютого 1999 року техніком ОМБТІ ОСОБА_3 за замовленням ОСОБА_4 , нормами ЦПК України не передбачені.

Так, постанові від 04 грудня 2020 року у справі №917/1739/17 ВП ВС зазначила, що правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, як помилково вважали суди попередніх інстанцій у цій справі.

Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального та процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові ВП ВС від 25 вересня 2019 у справі №924/1473/15).

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі №761/6144/15-ц).

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Таким чином, передчасним є висновок суду першої інстанції про те, що нормами ЦПК України не передбачений такий спосіб захисту порушеного права, як визнання незаконним та скасування Акту про встановле ння фактичного користування будівлями і спорудами в домоволодінні АДРЕСА_1 , виготовлений 03 лютого 1999 року, оскільки вказаному питанню мала бути надана правова оцінка під час розгляду судом справи по суті. У разі, якщо суд дійшов би висновку що дійсно, законом не передбачено такого способу захисту права, як просить позивач, то вказане є підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги суду.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, у зв`язку із чим ухвала Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року підлягає скасуванню із передачею заяви про зміну предмету позову до суду першої інстанції для вирішення питання про її прийняття.

Керуючись. ч.1 ст. 369, ст.ст 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року скасувати, заяву про зміну предмету позову передати до суду першої інстанції для вирішення питання про її прийняття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 липня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе