Справа № 242/4382/15-ц
Провадження № 4-с/242/19/20
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
25 червня 2020 року м.Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., за участі представника заявника адвоката Євдокименка М.С., представника зацікавленої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Хуторянець О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Селидове скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Євдокименко Микола Сергійович, на протиправні дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича,-
в с т а н о в и в:
28.04.2020 р. заявник звернувся до суду із скаргою на протиправні дії приватного виконавця.
В обґрунтування заяви зазначив, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.02.2020 р. було виправлено описку у виконавчому листі, а саме: було виправлено невірно зазначений ідентифікаційний номер ОСОБА_1 . Разхом з цим ця обставина не стала перешкодою для приватного виконавця, який протиправно, з перевищенням своїх повноважень, переслідуючи корисні цілі, порушив два виконавчі провадження № 61125587 та № 61126174, які були об`єднані в одне зведене виконавче провадження № 61126752, за яким з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» безпідставно стягується сума 8348663,16 грн. та 342056,57 грн. та винагорода у сумі 869071,98 грн. Всі документи датовані 31.01.2020 р. і формально носили законний характер, всі ідентифікаційні дані ОСОБА_1 на підставі виконавчих листів від 20.01.2020 р. були вказані вірно. Зі змістом самих виконавчих листів останній ознайомлений не був. Вважає, що всі постанови у зведеному виконавчому провадженні № 61126752 винесені з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, а тому є протиправними та підлягають скасуванню, а протиправний виконавчий лист № 242/4382/15-ц, в який ухвалою Селидівського міського суду Донецької області 20.02.2020 р. внесені зміни визнаний таким, що не підлягає виконанню з моменту видачі, оскільки він виданий стосовно іншої особи ОСОБА_1 з кодом ІПН НОМЕР_2 , всі проведені виконавчі дії відносно ОСОБА_1 з ІПН НОМЕР_1 є протиправними, винесені приватним виконавцем з перевищенням наданих законодавством повноважень, які належать тільки суду, та підлягають скасуванню, а виконавчий лист за № 242/4382/15-ц від 20.01.2020 р. підлягає поверненню а за бажанням стягувача з видачею нового виконавчого документу. Просив поновити строк на звернення до суду із даною скаргою; визнати неправомірними та скасувати винесені приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим Андрієм Валерійовичем в зведеному виконавчому провадженні № 611267552 на підставі виконавчого листа № 242/4382/15-ц на ОСОБА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 та зобов`язати приватного виконавця негайно внести про це відповідні зміни в автоматизованій системі виконавчих проваджень Міністерства юстиції України, відкликати з реєстраційних органів та інших органів, що посвідчують договори про відчуження майна та його перереєстрацію на іншого власника, направлені повідомлення про арешт майна громадянина ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ).
Представник заінтересованої особи надав письмові пояснення, в яких зазначив, що наведені у скарзі доводи є безпідставними та надуманими, оскільки 20.01.2020 р. на примусове виконання рішення Донецького апеляційного суду від 05.04.2017 р. Селидівським міським судом Донецької області видано 3 виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору та судового збору. Після отримання зазначених виконавчих листів в одному з них щодо стягнення судових витрат в розмірі 273797,74 грн. було помилково зазначено невірний ідентифікаційний номер коду ОСОБА_1 . Ухвалою суду від 20.02.2020 р. було виправлено описку у цьому виконавчому листі. До скарги боржником не долучено належних та допустимих доказів того, що у виконавчих листах, які перебувають на примусовому виконанні у приватного виконавця Іванова А.В. також є описки, які унеможливлювали б їх пред`явлення до примусового виконання.
У судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги.
Представник заінтересованої особи у судовому засідання заперечував проти задоволення скарги. Пояснив, що виконавчий лист з помилкою в ІПН боржника взагалі не надавався на примусове виконання. У зведеному виконавчому провадження знаходяться виконавчі листи щодо боржника ОСОБА_1 , що не містять описок у даних боржника.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.
Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Чинним законодавством не передбачено видача нового виконавчого документу по справам. Питання про усунення описок вирішуються ухвалою суду, що долучається до виконавчого документу, який містить таку описку.
Відтак, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджена та обставина, що дії приватного виконавця є протиправними та що останній допустив порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» , що призвело до порушення прав скаржника, оскільки ні ЗУ «Про виконавче провадження», ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачено обов`язку виконавця перевіряти відомості, зазначені у виконавчих листах, а лише надано право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.
За вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_1 , що містить описку у зазначені даних боржника, на примусове виконання не передавався.
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України суд, -
В задоволенні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Євдокименко Микола Сергійович, на протиправні дії приватного виконавця відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя