Справа № 523/9273/19
Провадження №2/523/929/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Вовкович І.В.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

До Суворовського надійшов позов ОСОБА_1 до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державної казначейської служби України в якому просив стягнути Державної казначейської служби України з матеріальну шкоду у розмірі 276 534 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02. 2003 р. ВАТ «Одессільмаш» зобов`язано не чинити ОСОБА_1 перешкод в приватизації квартири АДРЕСА_1 , та видати розпорядження на приватизацію вказаної квартири, та видати Свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_1 .

Рішення суду набрало законної сили 30.03.2003 р., однак ВАТ «Одессільмаш» ухилялося від виконання судового рішення.

25.01.2005 р. Суворовським відділом ДВС було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 28.02.2003 р. за виконавчим листом №2-1117/04, боржнику надавався 7-денний термін на добровільне виконання. Однак, по закінченню цього строку, виконавчі дії з примусового виконання не проводилися, а 10.03.2005 р. з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, виконавчий лист був повернутий державним виконавцем до суду.

4.10.2005 р. рішенням Суворовського райсуду м. Одеси дії державного виконавця визнані неправомірними. Постанова про закінчення виконавчого провадження від 10.03.2005 р. скасована, державного виконавця зобов`язано вчинити дії по виконанню виконавчого документа у відповідністю з Законом України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 зверненувся до Європейського суду з прав людини із заявою про порушення прав, передбачених п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Протоколу першого до Конвенції.

11.04.2013 р. рішенням Європейського Суду у справі «Роженко та інші проти України» позивача ОСОБА_1 визнано постраждалим за порушення державою п.1 ст. 6, ст. 13 та ст.1 Протоколу №1 до Конвенції та постановлено, що держава - відповідач, має виконати рішення національного суду, яке залишається невиконаним., а також сплатити на відшкодування шкоди 3000 евро.

04.03.2016 р., держвиконавець Суворовського відділу ДВС постановив постанову про відкриття виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1117/04, однак, як зауважує позивач ОСОБА_1 , хоча за цим виконавчим документом виконавче провадження було відкрито - 25.01.2005 р., що явилося підставою оскарження вчиненої дії і самої постанови.

26.05.2016 р., ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси дії державного виконавця визнано неправомірними. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 4.03.2016р. - визнано незаконною, а державного виконавця зобов`язав вчинити дії у відповідності з Законом України « Про виконавче провадження «по виконанню в/листа № 2-1117/04. З набранням законної сили ухвали суду від 26.05.2016 р. і невиконанням державним виконавцем зобов`язання, а також невиконанням державою постанови Європейського Суду щодо виконання рішення національного суду, 20.02.2016 р. у заяві до Європейського суду посилався про обмеження в Україні права визначеного положеннями п.1 ст. 6 та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції. Заява за № 11254/16 була приєднана до справи « ОСОБА_2 та інші проти України», являлась процедурою виконання пілотного рішення по справі Іванов проти України і Суд вирішив, що відшкодування за системну проблему встановлену в рішенні по справі ОСОБА_3 , має бути надане мені при виконанні під наглядом Комітету Міністрів Ради Європи. Зважаючи на проголошене рішення Великою Палатою Європейського Суду 12.10.2017р., на теперішній час завдана шкода не відшкодована і держава- відповідач не вжила заходів у подоланні системної проблеми невиконання рішення національного суду.

16.01.2019 р. ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси визнано неправомірною бездіяльність Другого Суворовського відділу ДВС у невиконанні виконавчого листа № 2-1117/04 та суд зобов`язав начальника цього відділу ДВС доручити відповідальному державному виконавцю вчинити дії щодо відновлення виконавчого провадження за виконавчим документом та повідомити суд і заявника про виконання цієї ухвали.

Однак, про виконання ухвали суду від 16.01.2019 р., позивачу не було повідомлено, копію постанови про відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-1117/04 не отримував.

Вищенаведені обставини перешкоджають позивачу ОСОБА_4 розпоряджатися власністю, захист якої гарантований Конституцією України, Законом України, Цивільним Кодексом України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Протиправність позбавлення права власності полягає в тому, що упродовж 16 років 4-х місяців (з 28.02.2003 р. по 14.06.2019 р.) у розпорядженні ОСОБА_1 нерухомим майном чиниться перешкода, пов`язана з незаконними діями посадових осіб державного виконавчого органу, його протиправною бездіяльністю і держави - відповідача, яка з не усуненням порушення ст.1 Протоколу Першого до Конвенції та ігноруванням постанови Європейського Суду щодо виконання рішення суду від 28.02.2003 р., спонукає на звернення до суду за захистом конституційного права гарантованого ч.4 ст. 13 та ст. 41 Конституції України.

Визнане Європейським Судом порушення ст.1 Протоколу Першого до Конвенції до наступного часу залишається не усунутим, а рішення Суворовського райсуду м. Одеси від 28.02.2003 р. невиконаним, вказані обставини перешкоджають в здійсненні правомочностей щодо розпорядження квартирою АДРЕСА_1 .

В судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання з`явився представник відповідача Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) -Мельничук Р.В., заперечував проти задоволення позову.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

В матеріалах справи міститься відзив представника відповідача - Державної казначейської служби України на позовну заяву ОСОБА_1 в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає про те, що вимоги заявлені позивачем ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.

Позивач просить суд стягнути матеріальну шкоду у розмірі 276 534 грн. з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України посилаючись на ч. 3 ст. 386 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

16.01.2019р. визнано неправомірну бездіяльність Другого Суворовського ВДВС м.?Одеса ГТУЮ в Одеській області у невиконанні виконавчого листа № 2-1117/04.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 26.05.2016 дії державного виконавця визнані неправомірними, постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2016 р.- незаконною, а державного виконавця зобов`язано вчинити дії у відповідності законом України «Про виконавче провадження».

Представник відповідача Державної казначейської служби України, зазначає про те, що у разі відновлення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1117/04 державним виконавцем будуть проведені виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», направлені на виконання рішення суду. Тобто, рішення Суворовського районного суду міста Одеси по справі № 2-1117/04 не виконано, позивач просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі вартості квартири за адресою АДРЕСА_2 , що не відповідає нормам чинного законодавства.

Згідно з положеннями ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України, шкода є другою відмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють знищення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від обєкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду, Грошовий вираз майнової шкоди є збитком. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу аїни збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також ати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права льні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право було порушене (упущена вигода).

Отже, відшкодування збитків це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта правопорушення. Щоб стягнути завдані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність та розмір.

У попередніх судових провадженнях з даного питання було встановлено, що спірна квартира перебуває у володінні та користуванні позивача ОСОБА_1 , відсутність у позивача права розпорядження вказаною квартирою, на думку представника відповідача, не може вважатись реальними збитками в умінні зазначених вище норм, так само як і упущеною вигодою, оскільки не доведено можливість одержання ним реальних доходів, якби його права не були порушені з боку 'анів виконавчої служби.

Позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, які б вказували, що наслідок неправомірної бездіяльності Другого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області належна йому квартира була знищена, пошкоджена чи втрачена, або він з позбавлений можливості на отримання реального доходу.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди зазначає про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Означаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен був звести в рішенні відповідні мотиви, а позивач надати усі необхідні докази, які повинні бути дослідженні у судовому засіданні за процесуальними нормами.

Позивач посилається на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.10.2005р. яким дії державного виконавця визнані протиправними. Однак, на думку представника відповідача Державної казначейської служби України, позивачем не надано доказів - а саме розрахунку розміру моральної шкоди, та не доведено причинно- наслідковий зв`язок.

Представник відповідача Державної казначейської служби України звертає увагу на те, що зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, рішення якого є частиною національного законодавства, відшкодування моральної шкоди, як справедлива сатисфакція, не завжди має грошовий характер. Часто справедливою сатисфакцією за будь-яку моральну шкоду суд вважає саме встановлення факту порушення. Якщо суд виявить порушення, проголошення ним такого рішення та його публічність самі по собі становитимуть достатньо справедливу сатисфакцію (рішення в справах «Циммерман і Штайнер проти Швеції» (1983 рік), «Саундерс проти Сполученого Королівства» (1996 рік), «Абудлазіс, Кабалес і Балкандалі» (1985 рік).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення та думку сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2003р. зобов`язано ВАТ «Одессільмаш» не перешкоджати ОСОБА_1 в приватизації квартири АДРЕСА_1 , видати розпорядження на приватизацію і видати свідоцтво про право власності на вказану квартиру. Рішення набуло законної сили 30.03.2003р.

На підставі вищевказаного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2003р. за заявою ОСОБА_1 14.01.2005р. було видано виконавчий лист за яким ВАТ «Одессільмаш» було зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_1 в приватизації квартири АДРЕСА_1 , видати розпорядження на приватизацію і видати свідоцтво про право власності на вказану квартиру (а.с.8).

Постановою державного виконавця Відділу ДВС Чудіним С.С. від 25.01.2005р., за заявою ОСОБА_1 , було відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-1117 (а.с.9).

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 04.10.2005 року (справа №2-5967/05р.), було визнано дії державного виконавця Другого відділу ДВС Суворовського районного управління юстиції м.Одеси неправомірними, скасована постанова про закінчення виконавчого провадження №В-6/305 від 10.03.2005р., а державного виконавця зобов`язано вчинити дії по виконанню виконавчого листа №2-1117.

11.04.2013р. рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Роженко та інші проти України» (заява №2644/04) та 23 інші заяви, ОСОБА_1 було визнано постраждалим за порушення державою - відповідачем п.1 ст.6, ст.13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції і постановлено, що держава - відповідач має виконати рішення національного суду, яке залишається невиконаним та сплатити 3000 євро заявникові у відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди (а.с.10-11).

В матеріалах справи міститься висновок №СЕ - 2 -1 -132/15 судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи від 01.04.2015р., згідно якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 10 242 дол. США, що еквівалентно - 240 185 гривень (а.с.12-30).

Судом встановлено про те, що 10.07.2015 року Суворовським районним судом м.Одеси прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи без самостійних вимог відкритого акціонерного товариства «Одессільмаш», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень. В решті заявлених позовних вимог відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 15.10.2017 року.

17.11.2017р. Суворовським районним судом м.Одеси прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи без самостійних вимог відкритого акціонерного товариства «Одессільмаш», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 500,00 гривень. В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.01.2019р. скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, заінтересована особа: ПрАТ «Одессільмаш» - задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо виконання виконавчого листа №2-1117/04, який було видано Суворовським районним судом м. Одеси 19.01.2005р. на підставі рішення суду від 28.02.2003р. щодо зобов`язання Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод сільськогосподарського машинобудування» не перешкоджати ОСОБА_1 у приватизації квартири АДРЕСА_1 , видати розпорядження на приватизацію та видати свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

Зобов`язано начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області доручити відповідальному державного виконавцю відділу вчинити дії щодо відновлення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1117/04, який було видано Суворовським районним судом м. Одеси 19.01.2005р. на підставі рішення суду від 28.02.2003р. щодо зобов`язання Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод сільськогосподарського машинобудування» не перешкоджати ОСОБА_1 у приватизації квартири АДРЕСА_1 , видати розпорядження на приватизацію та видати свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

Зобов`язано начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області повідомити про виконання ухвали суд та заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання (а.с.30-35).

В матеріалах справи міститься виконавче провадження копія виконавчого провадження № В-6/305, заведене на підставі виконавчого листа № 2-1117, який видано 19.01.2005р. Суворовським районним судом м.Одеси (а.с.49-62).

12.08.2019р. постановою заступника начальника Другого Суворовського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про відновлення виконавчого провадження № В-6/305 по виконанню виконавчого листа № 2-1117, який виданий 19.01.2005р. Суворовським районним судом м.Одеси про зобов`язання Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод сільськогосподарського машинобудування» не перешкоджати ОСОБА_1 у приватизації квартири АДРЕСА_1 , видати розпорядження на приватизацію та видати свідоцтво про право власності на вказану квартиру (а.с.60-62).

Судом встановлено про те, що заступником начальника Другого Суворовського відділу ДВС м. Одеси Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) постановлено постанову від 04.03.2020р. (ВП № 60338894) про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.111)

Відповідно до ст. 2 ЦПК України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню.

Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.

У відповідності до ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України судові рішення ухвалені судами іменем України є обов`язковими до виконання на всій території України.

В статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як визначено в ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті .

Виходячи зі змісту ст.1173 ЦК України убачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють знищення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитком.

Згідно з нормами ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на даний час перебуває у володінні та користуванні позивача. Пред`явлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 обґрунтовує вартістю квартири в розмірі 240 185 гривень, встановленою експертним висновком №СЕ- 2-1-132/15 від 01.04.2015р.

Зазначений позивачем спосіб захисту є як засіб недоотримання певних доходів і виникає за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. Позовні вимоги про стягнення недоотриманих доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактиними, а дійсно були б отримані, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій, бездіяльності. Отже, суд при встановлених обставинах прийшов до висновку, що пред`явлені позовні вимоги в частині стягнення завданої матеріальної шкоди є безпідставні та задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів, зокрема відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача суд враховує характер та тривалість його моральних страждань, вимушеність змін в його житті, а також інші обставини, які впливають на зменшення розміру завданої моральної шкоди.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися найденим їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди суд також враховує рішення Європейського Суду, яким з держави - відповідача була стягнута моральна шкода на користь позивача за період невиконання рішення суду, з часу набрання рішення суду законної сили, до ухвалення Європейським судом рішення в частині стягнення моральної шкоди.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги принципи виваженості, розумності та справедливості, суд вважає необхідним та достатнім стягнути на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

В рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 Конституційний Суд України зазначив, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Виконання рішення про стягнення коштів здійснюється Державною казначейською службою України відповідно до пунктів 35-40 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Отже, визначена судом сума моральної шкоди, завданої бездіяльністю відділу в невиконанні рішення суду, має бути стягнута з Державної казначейської служби України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонана, 6) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, але не раніше закінчення терміну оголошеного в Україні карантину.

Рішення складено та підписано суддею 20.07.2020р.

Суддя Аліна С.С.