Справа № 202/4443/18
Провадження № 2/202/115/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Нечепуренко А.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах та в інтересах малолітньої доньки - ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання ордеру на заняття житлового приміщення недійсним, виселення, визнання права користування житловим приміщенням та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах та в інтересах малолітньої доньки - ОСОБА_3 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням та вселення. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 2008 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 та переїхала проживати до нього в гуртожиток в кімнату АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 шлюб було зареєстровано. Чоловік позивача - ОСОБА_5 проживав в кімнаті гуртожитку згідно з ордером на заняття житлового приміщення, кімната є неприватизованою та перебуває у власності територіальної громади. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер та після його смерті позивач разом з донькою залишилася проживати в гуртожитку, оскільки іншого житла не має. В квітні 2020 року позивач подала документи до ДМР про переоформлення договору найму кімнати на себе, однак відповідного рішення на даний час відповідачем не прийнято. 08.06.2018 року працівниками Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради позивача з дитиною було протиправно виселено з гуртожитку із застосуванням фізичного насилля, виставлені особисті речі, змінені замки на вхідних дверях, в результаті чого вона не може потрапити до житла. Позивач вважає, що оскільки вона була вселена наймачем в кімнату як член сім`ї, то вона з донькою набула право користування кімнатою в гуртожитку, та їх виселення є протиправним. Просила суд: визнати за нею, ОСОБА_1 та її малолітньою донькою ОСОБА_3 , право користування кімнатою в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 з правом реєстрації місця проживання в ній; вселити її, ОСОБА_1 та її малолітню доньку ОСОБА_3 в кімнату гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Дніпровську міську раду укласти з нею договір найму кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та покласти судові витрати на відповідачів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 липня 2018 року, головуючим суддею у справі було визначено суддю Слюсар Л.П.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування від Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради належним чином завіреної копії ордеру на заняття кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_5 , а також копію рішення Дніпровської міської ради про укладення договору найму зазначеного житла з ОСОБА_5 , інформацію про те чи проживає на теперішній час в кімнаті за адресою: АДРЕСА_1 будь-яка особа (особи), і якщо так надати засвідчену копію ордера на заняття житлового приміщення та договору найму.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування від Дніпровської міської ради належним чином завіреної копії ордеру на заняття кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 та копію рішення Дніпровської міської ради про укладання договору найму зазначеного житла з ОСОБА_4 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2019 року в якості третьої особи, яка не заявляє самосійні вимоги на стороні відповідача залучено Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування від Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Дніпровської міської ради доказів по справі.

19.06.2019 року позивачем подано уточнену позовну заяву до Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання ордеру на заняття житлового приміщення недійсним, виселення, визнання права користування житловим приміщенням та вселення. В уточненій позовній заяві позивач вказала, що відповідно до копії картки реєстрації особи, 25.06.2018 року в кімнаті АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_4 , який на даний час є її наймачем. Вважає, що виселення позивача з донькою та передання житла у найм відповідачу ОСОБА_4 є протиправним. Її чоловік, як наймач кімнати, мав право вселити їх з донькою до кімнати як членів сім`ї, чим і скористався та з моменту вселення до кімнати позивач з донькою набули права користування нею нарівні з чоловіком. Відсутність у позивача реєстрації місця проживання в кімнаті не означає, що вони з донькою не набули права користування нею. Тому у зв`язку зі смертю чоловіка, позивач має право на визнання її наймачем кімнати, адже вселилася вона до неї за згодою наймача відповідно до закону. Вважає, що відповідачі самоправно виселили позивача з донькою, що є підставою для визнання за ними права користування житлом та вселення. Вказала, що після самоправного виселення позивача з кімнати 25.06.2018 року, в ній був зареєстрований відповідач ОСОБА_4 , який на теперішній час є її наймачем. У зв`язку з тим, що позивач з дитиною мала право користування кімнатою, її виселення було незаконним та самоправним, тому на момент вселення ОСОБА_4 в кімнату не можна було вважати вільною та вона не могла бути надана в користування, тому ордер на заняття кімнати в гуртожитку ОСОБА_4 , розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 07.06.2018 року за №471 про надання ордеру та типовий договір найму житлового приміщення у гуртожитках підлягає визнанню недійсним та скасуванню.

Просила суд: визнати за ОСОБА_1 та її малолітню донькою ОСОБА_3 , право користування кімнатою в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 з правом реєстрації місця проживання в ній; вселити ОСОБА_1 та її малолітню доньку ОСОБА_3 в кімнату гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 ; зобов`язати Дніпровську міську раду укласти з ОСОБА_1 договір найму кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним та скасувати: ордер серії НА №305 від 08.06.2018 року на заняття кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 ; розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 07.06.2018 р. №472 про надання ордеру на заняття кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 ; типовий договір найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпро №51006136 від 14.06.2018 р., укладений між КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради та ОСОБА_4 на заняття кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_4 з гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради належним чином засвідчену копію розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 07.06.2018 року №472 про надання ордеру на заняття кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначена справа до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача Дніпровської міської ради в судовому засіданні, яке відбувалося 05.03.2020 року, позовні вимоги не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської радив судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , оглянувши відеозапис, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло.

Стаття 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Водночас згідно з положеннями статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями Житлового кодексу УРСР регулюється надання в користування житлових приміщень.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , згідно з корінцем ордеру №195 від 28.10.2002 року, виданим Дніпропетровським домобудівельним комбінатом РБЕУ «Наш дім», надано в користування кімнату АДРЕСА_1 ) (а.с.40).

Згідно з Формою А - ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 19.11.2002 року (а.с.43).

Згідно з технічним паспортом на кімнату АДРЕСА_1 ), виготовлений 15.05.2015 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9 , кімната має загальну площу 16,8 кв.м., житлова площа 11,3 кв.м., коридор 3,2 кв.м., санвузол 2,3 кв.м.

Відповідно до довідки КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 26.09.2018 року ОСОБА_5 був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 у КП «Жилсервіс 5» ДМР з моменту прийняття гуртожитку на баланс підприємства 01.07.2013 року (ордер відсутній). З 01.11.2017 року особовий рахунок був закритий на підставі акту майстра дільниці ОСОБА_10 про смерть ВКВ (а.с.41).

Згідно з копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 22 грудня 2009 року ОСОБА_5 є батьком, а ОСОБА_1 - матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_3 , виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 14 лютого 2014 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , актовий запис №72, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « ОСОБА_1 ».

Згідно з довідкою КП «Жилсервіс 5» ДМР від 18.12.2017 року № 4299, виданої ОСОБА_1 , вона була зареєстрована: АДРЕСА_2 , знята з реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_5 . Померлий чоловік - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 дійсно був зареєстрований та на день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1. Померлий був зареєстрований за вказаною адресою з 19.11.2002 року та знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_7 . На день смерті був зареєстрований один.

Згідно з копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_4 , виданого 17 листопада 2017 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис 1272 від 17 листопада 2017 року (а.с.42).

Розпорядженням Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 07.06.2018 року №472 про надання житлової площі та реєстрації в гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпра сім`ї ОСОБА_4 за адресою : АДРЕСА_1 , надано дозвіл сім`ї ОСОБА_4 зі складом родини одна особа (В .К.В. ) на зайняття житлової площі та реєстрації в кімнаті АДРЕСА_1, жилою площею 11,3 кв.м., у гуртожитку комунальної власності територіальної громад міста Дніпра за адресою: АДРЕСА_1 , строком - постійно ( а .с .137).

Відповідно до ордеру на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра Серія АА №305, виданого Департаментом Дніпровської міської ради ОСОБА_4 на права зайняття зі складом родини 1 особи жилої площі 11,3 кв.м. м. Дніпро в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , постійно.

14 червня 2018 року між Комунальним підприємством «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради та ОСОБА_4 укладено Типовий договір №51006136 найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, а саме житлового приміщення в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до картки реєстрації особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 25.06.2018 року (а.с.44).

Позивачем заявлено вимоги щодо визнання ордеру на заняття житлового приміщення недійсним, виселення, визнання права користування житловим приміщенням та вселення.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилається на те, що вона проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2008 року та за його згодою вселилася в кімнату в гуртожитку. Після смерті ОСОБА_5 вона зверталась до ДМР із заявою про переоформлення договору найму кімнати на себе, однак відповідного рішення до даного часу відповідачем з цього питання не прийнято. Вважає, що вона та малолітня донька має право на проживання та реєстрацію відповідно ст. ст. 64, 65 ЖК України, як член сім`ї померлого.

Відповідно до статті 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових приміщень і гуртожитків. Правовий режим гуртожитків урегульовано главою 4 цього Кодексу.

Статтями 127, 128, 129 ЖК України передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства.

Відповідно до п. 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред`являються паспорти всіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності.

Відповідно до п. 17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року N 208, громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити у займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім`ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім`ї громадянина, які проживають разом з ними.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

За змістом ч. 1 ст. 127 ЖК України, п. 2 Примірного положення про гуртожитки, гуртожитки мають чітке цільове призначення, а саме призначається для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» кожна особа повинна зареєструватись за місцем свого проживання.

Як вбачається із паспорта позивача: ОСОБА_1 з 21.04.2009 року до 25.03.2014 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а з 07.04.2014 року по 24.02.2017 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Жодних доказів щодо звернення з заявами до Дніпровської міської ради, щодо визнання права користування житловим приміщенням позивачем суду не надано.

Суд критично відноситься до показів свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , оскільки свідки повідомили суд про факт винесення речей зі спірної кімнати, а як вбачається із відеозапису, відбувалося вселення в кімнату згідно з ордером ОСОБА_4 та звільнення кімнати від речей колишнього наймача ОСОБА_5 , кімната була тривалий час опечатана.

Так, свідок ОСОБА_7 розповів суду про те, що в червні 2018 року до нього звернулася ОСОБА_1 з проханням доглядати за кімнатою, оскільки в кімнаті вже неодноразово замінювалися адміністрацією гуртожитку замки в дверях, а він відчиняв їй двері.

Позивачем не надано суду жодного належного доказу щодо її вселення в спірну кімнату та її проживання разом із малолітньою донькою в спірній кімнаті, а саме: отримання поштової кореспонденції, перебування на обліку в поліклініці за місцем проживання, зазначення даної адреси за місцем роботи, виписка дитини з полового будинку за місцем проживання та перебування дитини на диспансерному обліку за даною адресою, відвідування дитини дитячого садка та школи за місцем проживання, те, що позивач та малолітня мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначена кімната у гуртожитку є їхнім «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції та є єдиним місцем проживання.

Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання за нею та її малолітньою донькою права користування кімнатою в гуртожитку, вселення та зобов`язання укласти з нею договір найму житлового приміщення у зв`язку з недоведеністю.

Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині визнання недійсним та скасування ордеру на заняття кімнати, розпорядження Департаменту житлового господарства ДМР, типового договору найму житлового приміщення у гуртожитку та виселення ОСОБА_14 , суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 47 Конституції України, ст. 1 ЖК УРСР, кожний має право на житло.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до ст. 4 ЖК УРСР, що є спеціальним законом по відношенню до ЦК України, який регулює житлові відносини, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд, який включає: державний житловий фонд - жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі; громадський житловий фонд - жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям; фонд житлово-будівельних кооперативів; приватний житловий фонд - жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності.

З державного чи громадського житлового фонду громадянам можуть надаватися жилі приміщення як на загальних умовах (тим, що потребують поліпшення житлових умов), так і у якості службового житла - глава 1 розділу ІІІ ЖК УРСР "Надання жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов`язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності, а також сприяння розширенню житлового будівництва, подання громадянам, які мають потребу в житлі, допомоги в будівництві житла, в отриманні кредитів, у тому числі пільгових, та субсидій для будівництва чи придбання житла; подання допомоги власникам квартир (будинків) в їх обслуговуванні та ремонті; сприяння створенню об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Позивачем не надано суду доказів щодо звернення до Дніпровської міської ради з заявою про видачу ордеру на спірне житлове приміщення. В судовому засіданні встановлено, що оскільки наймач кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_5 помер та був знятий з реєстрації 18.12.2017 року, то розпорядженням Департаменту житлового господарства ДМР від 07.06.2018 року за №472 було надано дозвіл сім`ї ОСОБА_4 на заняття житлової площі та реєстрацію в кімнаті АДРЕСА_1, у гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпра за адресою : АДРЕСА_1 та видано ордер 08.06.2018 року Серія АА №305 на вільну жилу площу, укладено типовий договір найму №51006136 від 14 червня 2018 року та зареєстровано ОСОБА_4 в кімнаті.

Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним та скасування ордеру на заняття кімнати, розпорядження Департаменту житлового господарства ДМР, типового договору найму житлового приміщення у гуртожитку та виселення ОСОБА_14 , є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України оскільки при подачі позову, позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, та зважаючи на те, що в задоволені позовних вимог відмовлено, то із позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 3363,20 грн.

Керуючись: ст. ст.9, 58, 64, 65, 109, ЖК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 78, 79, 81, 82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ), яка діє в своїх та інтересах та в інтересах малолітньої доньки - ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького,75, ), Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради (49069, м. Дніпро, просп. Б. Хмельницького, буд.14, ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд.16, ), про визнання ордеру на заняття житлового приміщення недійсним, виселення, визнання права користування житловим приміщенням та вселення - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь держави судовий збір в розмірі 3363,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 30 червня 2020 року.

Суддя Л.П. Слюсар