справа № 377/787/19 головуючий у суді І інстанції Малишенко Т.О.
провадження № 22-ц/824/7426/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», третя особа ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», третя особа ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії. Просив зобов`язати відповідача вчинити дії по встановленню пломб на запірній арматурі, яка знаходиться у положенні «повністю зачинена» і розташована перед опалювальними приладами квартири АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , в якому розташована дана квартира, підключений до центральної міської системи опалення та обладнаний вузлом комерційного обліку тепла (загальний тепловий лічильник будинку). Квартира обладнана радіаторами опалення, які підключені до внутрішньобудинкової системи опалення. 17.11.2010 р. він уклав з КП «Житлово-комунальний центр» договір №453 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, в якому сторони досягли згоди щодо оплати послуги з опалення на рівні 3,28 грн./кв. метр. Згідно договору внесення змін щодо вартості послуги можливе тільки за погодженням зі споживачем. Листом №496 від 16.03.2018 КП «ЖКЦ» повідомило його про втрату договором №453 від 17.11.2010 своєї юридичної дії та перехід зобов`язань з надання послуги централізованого опалення до КП «Управління житлово-комунального господарства». Запропонований відповідачем тариф на послугу з опалення не влаштував його, оскільки робить для нього цю послугу недоцільною, такою, що суперечить його законним інтересам. Договір з відповідачем про надання позивачу послуг централізованого опалення не укладався через недосягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов. Незважаючи на це відповідач виставляє позивачу рахунки, в яких вказує розрахований ним обсяг спожитого позивачем тепла. Розрахунок проводиться відповідачем на підставі загальних показань будинкового вузлу комерційного обліку теплової енергії, який фіксує сумарне спожите тепло будинком за поточний місяць (житлові приміщення та місця загального користування). Вважає визначені відповідачем до оплати суми необґрунтованими, оскільки вони не ґрунтуються на дійсному обсязі споживання позивачем послуги з опалення. Позивач замовив встановлення необхідного обладнання, яке дозволяє перекрити доступ теплоносія до радіаторів опалення, розташованих в квартирі (байпаси, запірна арматура). Встановивши обладнання доступ теплоносія до радіаторів його квартири був перекритий повністю 11.11.2018 р., про що мешканцями будинку був складений акт, підтверджуючий перекриття подачі теплоносія в радіатори опалення квартири АДРЕСА_1 . Заключенням №17 від 15.11.2018 ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт+» підтвердила факт перекриття радіаторів опалення в квартирі АДРЕСА_1 -лу та відсутність перешкод циркуляції теплоносія по мережі будинку. 16.11.2018 відповідачу була подана заява з вимогою провести опломбування запірної арматури, встановленої перед радіаторами опалення в його квартирі в положенні «ЗАЧИНЕНО». Відповідач проігнорував його вимогу про опломбування запірної арматури, а направив свого представника на обстеження квартири. Актом №148 від 26.12.2018 комісія встановила факт перекриття опалення в квартирі, реальну температуру теплоносія, яка складає +40 в стояку, що не може обігріти належне йому житлове приміщення (норма теплоносія +60°С-+70°С), а також факт використання позивачем альтернативного виду опалення. Комісія не встановила негативного впливу перекриття подачі теплоносія до радіаторів опалення на систему опалення будинку та на його інші елементи. Позивачем обрано інше джерело теплової енергії для обігріву свого житла, а саме електричне опалення (тепла підлога, електричний конвектор), що дозволяє підтримувати в житловому приміщенні температуру повітря на рівні +23°С з можливістю її регулювання, з витратною частиною, яка порівняно із запропонованими тарифами відповідача його цілком задовольняє. Бездіяльність відповідача негативно впливає на його права, порушує їх, оскільки в силу здійснення права власності на належну йому квартиру він зобов`язаний проводити оплату тільки за опалення місць загального користування. У свою чергу відповідач не погоджується з укладенням договору з предметом про оплату ним теплової енергії виключно за опалення місць загального користування відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом №315 від 22.11.2018 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України. Тому він звернувся до суду за захистом права шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

При цьому зазначає, що відповідач є виконавцем послуг з централізованого опалення та отримувачем коштів за неї, звернення до відповідача з позовом є обґрунтованим та правомірним, так як виключно постачальник послуг та споживач є суб`єктами відносин стосовно якості, обсягу і вартості такої послуги. Вказує, що матеріали справи не містять доказів порушення позивачем норм діючого законодавства, а відповідач не довів неправомірність заявлених вимог.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

08.05.2020 року до суду надійшов відзив до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», згідно якого відповідач вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач не має будь-яких зобов`язань за предметом спору і виконання дій, про які просить позивач не входить до його компетенції.

19.05.2020 року до суду надійшли письмові пояснення позивача на відзив відповідача, згідно яких вказує, що вимоги позову не суперечать закону, обґрунтовані письмовими доказами з посиланням на норми діючого законодавства. Зазначив, що у прохальній частині апеляційної скарги допущено описку, тому просив скасувати рішення суду першої інстанції від 20.02.2020 року по справі № 377/787/19.

В судовому засіданні апелянт просив апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що власниками житлового приміщення, а саме, квартири АДРЕСА_1 є позивач, ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 . Будинок в якому розташована квартира, є багатоквартирним, п`ятиповерховим, даний будинок підключений до центральної міської системи опалення (а.с.64,70,50).

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду: фотографії приміщення в якому відсутні батареї; Заключення №17 від 15.11.2018 ТОВ «Управляючої компанії «Комфорт+» яким підтверджено факт перекриття радіаторів опалення в квартирі Позивача та відсутність перешкод циркуляції теплоносія по мережі будинку. Та Акт №148 від 26.12.2018, який складений комісійно за участю представників Відповідача, КП «ЖКЦ» та Позивача, яким було встановлено, що «на момент огляду, опалення в квартирі перекрито, перед опалювальним приладом фірмою «Комфорт+» встановлені не проектні відсічні вентиля. На даний момент працює опалення тепла підлога та електричний конвектор. Теплоносій циркулює через перемичку, стояк гарячий температура 40гр. В залі встановлені не проектні запірна арматура і перемичка, підключення опалювального приладу виконано екопластиковими трубами з звуженим діаметром. Температура в кімнатах квартири 23 гр.».

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів, того що саме відповідач зобов`язаний вчинити дії які ним зазначено у позовній заяві і, що виконання цих дій входить до компетенції відповідача.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повній мірі, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести у суді ті обставини на які вона посилається.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ч.2 п.1).

Стаття ст.82 ЦПК України передбачає підстави звільнення від доказування при цьому ч.3 даної статті передбачає обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» з 01.11.2014 року відповідно до пункту 4 статті 19 Закону України № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», в редакції від 10.04.2014, що діяла під час виникнення спірних правовідносин як теплопостачальна організація є виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання.

На виконання ЗУ №1875-ІУ Славутицькою міською радою Київської області 03.10.2014 було прийнято рішення №№1574-49-УІ «Про внесення змін до рішення Славутицької міської ради від 13.07.2007 №286-14-У «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у будинках житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Славутича», на підставі якого виконавцем послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у будинках житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Славутича з 01.11.2014 визначено Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства».

Зазначені обставини суд визнав загальновідомими, не потребуючими доказування, оскільки дані рішення є в загальному доступі на офіційному сайті Славутицької міської громади, Рішення міської Ради.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Сторони по справі, як позивач так і відповідачі, визнавали, що Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства», створене зокрема для надання послуг зі здійснення діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам та надання послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у порядку, встановленому законодавством. Це передбачено Статутом Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідачем здійснюються на підставі договору, який був розроблений відповідно до підпункту 3 пункту 2 статті 21 ЗУ №1875-ІУ на основі типового договору на комунальні послуги. Відповідно до пункту 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Типовий договір затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 року №933). Крім того, відповідно до пункту 7 статті 26 ЗУ №1875-ІУ договір, зокрема, на послуги централізованого опалення і гарячого водопостачання з фізичними особами, які не є суб`єктами господарювання, є договором приєднання. Пропозиція про укладення договору спрямована всім споживачам у вигляді публічного розміщення тексту договору приєднання (оферта) на офіційному інтернет-ресурсі КП «УЖКГ» - Позивача http://www.ugkh-slavutich.org.ua/index.php/golovna/dogovir-piednannya.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що правовідносини у позивача і відповідача існують виключно у сфері надання послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Будь яких зобов`язань за предметом спору - вчинити дії по встановленню пломб на запірній арматурі, яка знаходиться у положенні «повністю зачинена» і розташована перед опалювальними приладами квартири АДРЕСА_1 відповідач перед позивачем нести не може, оскільки вимоги позивача не мають ніякого правового обґрунтування. При цьому у судовому засіданні позивачем суду не надано доказів того, що саме у відповідача перед позивачем є такий обов`язок, а також повноваження для виконання відповідачем зазначеного позивачем обов`язку.

Будь-які зміни загальнодомової (у багатоповерховому будинку) системи в окремому приміщенні прямо впливають на роботу всієї системи будинку. У зв`язку з цим, прийняття рішення про використання «приладів - розподільників теплової енергії» і його реалізація не може самостійно здійснюватися власником окремого приміщення. Повноваження на прийняття такого рішення мають загальні збори співвласників житлового будинку (власників житлових і нежитлових приміщень будинку). Тобто, по відношенню до «приладів - розподільників теплової енергії» прийняття рішення і його реалізація повністю знаходиться поза сферою вільного волевиявлення власника окремого житлового приміщення.

Відповідач з позивачем ніяких обов`язків або повноважень щодо внутрішньобудинкової системи опалення не має, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що в даному випадку відповідач є виконавцем «обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води». У суді з`ясовано, що відповідач є виконавцем послуги «централізоване опалення, гаряче водопостачання (з використанням внутрішньобудинкових інженерних мереж)», обслуговування і ремонт яких є предметом діяльності виконавця послуг «утримання будинків ... і прибудинкових територій» або послуги «управління будинками».

На підставі п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 №630 відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом з питань житлово-комунальних господарств. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

У відповідності до п.26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку, розроблення, погодження та затвердження проектної документації для Будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що, зокрема: міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. При цьому статтею 40 даного Закону передбачено, що міські ради, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження. Зокрема, є рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 01.10.2014 року №416 «Про створення міжвідомчої робочої комісії з розгляду питань щодо надання дозволів на відключення споживачів від центрального теплопостачання подальшого влаштування індивідуального опалення».

При цьому, відповідно до Порядку проведення обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва затвердженого Поставною Кабінету міністрів України від 12 квітня 2017 р. № 257, обстеження багатоквартирних житлових будинків проводиться виконавцями з урахуванням результатів огляду, проведеного відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. № 76. При обстеженні будинку відповідно до п.13 виконавцем складається паспорт будинку у паперовій та електронній формі на об`єкт (будинок) у цілому та передається протягом десяти днів з дати його складення управителю або власнику об`єкта. Складення паспорта об`єкта за результатами обстеження частин об`єкта, його окремих конструктивних елементів (будівельних конструкцій), інженерних мереж і систем не допускається. Форма та вимоги до паспорта об`єкта затверджуються Мінрегіоном. Паспорт об`єкта складається у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу та зберігаються у виконавця, управителя або власника об`єкта та у відповідному органі місцевого самоврядування.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджені Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 № 76 ( зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за № 927/11207). Внутрішньобудинковими системами є - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту. При цьому переобладнання це улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. У пункті 1.4 даних Правил передбачені Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень. При цьому у п.п. 1.4.1. передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Пункт 1.4.2. передбачає, що переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Пункт 1.4.4. передбачає переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. У пункті 1.4.5. передбачено, що для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності. Пункт 1.4.6. передбачає, що власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів, того що саме відповідач зобов`язаний вчинити вказані ним у позовних вимогах дії.

Посилання апелянта на загальні принципи цивільного судочинства, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не є підставою для зобов`язання відповідача вчинити дії зазначені позивачем.

Крім того, безпідставними є доводи апелянта, про незаконність судового рішення, у зв`язку з відсутністю доказів відповідача про неправомірність заявлених вимог, так як відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, недоведені належними та допустимими доказами та жодним чином не спростовують висновки суду, викладені в рішенні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежура