н/п 2/490/3157/2020 Справа № 490/4303/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

20 липня 2020 року Суддя центрального районного суду м.Миколаєва Гуденко О.А,, розглянувши матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , тертя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Південне територіальне управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України , про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2020 року представник ВЧ НОМЕР_1 звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва в порядку цивільного судочинства , мотивуючи підсудність положеннями ч.6 ст. 28 ЦПК України, з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з остьпаннього на коррсиь військової частини матеріальної шкоди , завдану державі через особисту неправомірну бездіяльність під час проходження військової служби у розмірі 50 835 грн 49 коп, аткож судовий збір у розмірі 2102 грн.

Позовні вимоги мовтивовані тим, що ОСОБА_1 , у період з 11 липня 2016 року по 27.11.2018 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 та займав посаду її командира, звільнений у запас .

За час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_2 відповідач завдав майнову шкоду державі в особі ВЧ НОМЕР_1 . Таке підтверджується наказаом командира ВЧ НОМЕР_1 від 18.07.2018 року № 582, в ході провадження службового розслідування від 06.07.2018 № 4005 буо встановлено, що унаслідок порушення командиром ВЧ НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_2 вимог ст. 68 конституції України, ст.ст. 6,11,16,28 Статутту внутрішньої служби Збройних Сил України та п.п.2-4 Інструкції про відрядження військовослужбовців ЗСУ , затв.наказом МО України 20.02.2017 № 105 , що малро прояв у невизначенні службових завдань, які повинна виконувати старший матрос ОСОБА_3 поза місцем постійної (тимчасової) дислокаціїВЧ А2611, не визначені терміну її відрядженя, атакож первищенні повноважень щодо втсановлення терміну перебуванняпідлеглого військовослужбовця у відрядженні, ОСОБА_4 . Було завдано шкоду державі в особі ВЧ НОМЕР_2 у розмірі 52097 грн.96 коп.

Також вказана шкода була виявлена Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України , та описан у виданому ним аудиторському звіті від 08.06.2018 року за № 234/3/5/48/аз з наданням відповідних пропозицій та рекомендацій.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що в зв`язку з зазначеними обставинами відповідач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності .

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів`суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За загальним правилом, передбаченим статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України .

Згідно з положеннями статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; тощо.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України ).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У поданій до суду позовній заяві ВЧ НОМЕР_1 просить стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду , завдану ним черезх особисту неправомірну бездіяльність під час проходження ним військової служби.

Як підставу стягнення зазначає , що факт завдання шкоди обгрунтовується позивачем також положеннями Статуту внутрішньої служби ЗС України, Інструкції № 105, Положення про військове (корабельне ) господарства ЗС України, затв. Наказом МО України від 16.07.1997 № 300, правилами організації фінасового забезпечення військових частин, установ та організацій ЗС України, затв. Наказом МО України від 22.05.2017 № 280 порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам , затв.наказом МО України від 07.06.2018 ; 260, Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі , затв.Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95-ВР, а також ст. 1166 ЦК України.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник після звільнення військовослужбовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на військовій службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах неодноразово висловлений Верховним Судом, а згідно з частиною статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому слід роз`яснити позивачеві , що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинтва.

Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 7ЗУ Про судовий збір, сплачений при подачі позову судовий збір підлягає поверненню.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , тертя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Південне територіальне управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України , про відшкодування матеріальної шкоди.

Повернути Військовій частині НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 2102 грн , сплачений за платіжним дорученням № 400 від 11 березня 2020 року .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Гуденко О.А.