Провадження № 2/522/794/20
Справа № 522/3510/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Бойко А.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсною згоди на укладення договорів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.03.2019 року звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , та просить:

- визнати недійною згоди ОСОБА_1 на укладення договорів купівлі-продажу земельної ділянки та будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на момент підписання згоди ОСОБА_1 не могла усвідомлювати значення своїх дій;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарським спорудами під АДРЕСА_1 , загальною площею 673,2 м.кв., укладений 26.02.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,12 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 26.02.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати у розмірі 20 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 1980 року. Подружжя разом займалося підприємницькою діяльністю та разом придбали нерухомість. ОСОБА_1 захворіла на тяжке захворювання, тому сім`я вирішила змінити бізнес та разом з ОСОБА_5 створили ТОВ «Вілла Ле Прем`єр» для зайняття готельним бізнесом. Сталися тяжкі обставини: ОСОБА_5 шахрайським способом переоформив право власності ОСОБА_1 на себе, відкрив кримінальне провадження на чоловіка позивачки та привласнив дохід підприємства. Позивачка також вказує, що її лікування потребує багато часу та коштів, також відсутність хвилювань. ОСОБА_1 у 2006 рокі захворіла хворобою Паркінсона. Позивачка періодично приймає нейротропні та седативні ліки, які впливають на центральну й периферичну нервову систему та викликають дезорієнтацію у подіях, що відбуваються. Зі слів ОСОБА_6 , він не бажав хвилювати позивача, тому вирішив переоформити будинок в якому вони проживають на іншу особі ОСОБА_2 , щоб припинити моральний, психологічний і фізичний тиск на сім`ю. Позивачка постійно підписувала довіреність на чоловіка, оскільки не могла під впливом ліків представляти свої інтереси в різних інстанціях. 26.02.2016 року позивачку повезли до нотаріуса, де вона думала, що підписує чергову довіреність, однак насправді підписала згоду на продаж будинку. Оскільки позивачка не усвідомлювала значення своїх дій, тому просить визнати недійсними підписаною нею згоду та договори, укладені на підставі такої згоди.

Справа надійшла до провадження судді Шкамерди К.С. та ухвалою від 05.03.2019 року була залишена без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову.

Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 08.04.2019 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

До суду 23.07.2019 року надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_2 адвоката Суворової Ю.І., згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.

Відзив ОСОБА_2 мотивує тим, що позивачем не додано жодного доказу, що підтверджує її підстави позову, як стосовно хвороби так і стосовно неможливості керувати своїми діями під час підписання згоди на продаж нерухомості.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №1930/19 від 02.10.2019 року по справі було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, в результат якого справа надійшла до провадження судді Бондаря В.Я.

Ухвалою суду від 16.10.2019 року справу прийнято до провадження судді Бондаря В.Я. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 25.11.2019 року.

У підготовче засідання 25.11.2019 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи відкладено на 27.01.2020 року.

Розгляд справи у підготовчому засіданні 27.01.2020 року було відкладено, у зв`язку з задоволенням однойменної заяви позивачки, на 03.03.2020 року.

У підготовчому засіданні 03.02.2020 року було задоволено заяву ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, наступне підготовче засідання призначене на 01.04.2020 року.

У підготовче засідання 01.04.2020 року учасники справи не з`явилися. ОСОБА_3 подав заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з запровадженням карантину. Розгляд справи відкладено на 04.05.2020 року.

У підготовче засідання 04.05.2020 року учасники справи не з`явилися. ОСОБА_3 подав заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з запровадженням карантину. Розгляд справи відкладено на 18.06.2020 року.

Ухвалою суду від 18.06.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 08.07.2020 року.

У судове засідання 08.07.2020 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.

Представник позивачки ОСОБА_7 подав заяву про відкладення, у зв`язку з тим, що йому необхідно ознайомитися з матеріалами справи.

Варто відзначити, що така заява була передана секретарю судового засідання після судового засідання та представник позивача, який хоче ознайомитися з матеріалами справи не подав відповідного клопотання.

Суд враховує норми ЦПК України та вимоги закону й висновки ЕСПЛ щодо дотримання розумних строків розгляду справи.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Точкою відліку переважно є момент звернення до національного суду з позовом, хоча цей момент може настати і раніше, наприклад, якщо судовому розгляду має передувати попередній обов`язковий розгляд справи адміністративним (виконавчим) органом (рішення у справі «Еркнер і Гофауер проти Австрії»).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

З урахуванням викладеного, зважаючи на положення ч.1 ст. 223 ЦПК України та тривалі строки розгляду даної справи, постійні заяви про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливим розглянути справу по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказів, за відсутності сторін та учасників розгляду справи.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 26 лютого 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умова якого ОСОБА_3 продав земельну ділянку, площею 0,12 гектарів, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :54:007:0127. Договір посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. та зареєстрований в реєстрі (а.с.8).

Згідно пункту 9 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.02.2016 року, земельна ділянка, що є предметом цього договору є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , заява на продаж та на укладення договору від імені його дружини ОСОБА_1 , справжність підпису якої засвідчено 26 лютого 2016 року за реєстровим № 4-229, додана до цього договору та зберігається в справах Шостої одеської державної нотаріальної контори.

26 лютого 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. та зареєстрований в реєстрі (а.с.9).

Згідно пункту 12 договору купівлі-продажу від 26.02.2016 року, домоволодіння, що є предметом цього договору є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , заява на продаж та на укладення договору від імені його дружини ОСОБА_1 , справжність підпису якої засвідчено 26 лютого 2016 року за реєстровим № 4-229, додана до цього договору та зберігається в справах Шостої одеської державної нотаріальної контори.

ОСОБА_1 має діагноз «хвороба Паркінсона», про що свідчить довідка №109/01 видана Університетською клінікою ОДМУ 27.06.2017 року (а.с.6).

У період з 09.08.2016 року по теперішній час (станом на день видачі довідки, тобто 10.08.2016 року) ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні університетської клініки Одеського державного медичного університету, про що свідчить відповідна довідка (а.с.7).

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до п.2 ч.1 ст. 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст.225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14, у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі № 404/4956/15-ц, від 25 липня 2018 року у справі № 416/13806/14, а також у постанові Об`єднаної падати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року у справі № 496/4851/14-ц.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Учасниками справи не висловлювалося навіть наміру призначити по справі експертизу, яка встановила б можливість або не можливість усвідомлювати ОСОБА_1 значення своїх дій та або керувати ними під час підписання оспорюваних правочинів.

Сторони також не заявляли бажання викликати та допитати свідків.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надані довідки, які свідчать про наявність у ОСОБА_1 діагнозу «хвороба Паркінсона» та перебування позивача в серпні 2016 року на стаціонарному лікуванні та наявність інвалідності ІІ групи, не свідчать про неможливість ОСОБА_1 усвідомлювати значення своїх дій або ж керувати ними 26.02.2016 року під час надання дозволу чоловіку на укладення договорів купівлі-продажу.

Отже, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що відсутні обставини, що свідчать про неможливість ОСОБА_1 усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними при укладенні оспорюваних правочинів 26.02.2016 року.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , тому у задоволенні її позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), третя особа: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), про визнання недійсною згоди на укладення договорів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 15.07.2020 року.

Суддя: В.Я. Бондар