Провадження №22-ц/812/1091/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 липня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання : Лівшенком О.С.,

за участі представника позивачки - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №481/635/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на ухвалу, яку постановив Новобузький районний суд Миколаївської області під головуванням судді Вжещ Світлани Іванівни у приміщенні цього суду 19 травня 2020 року, повний текст якої ухвалений того ж дня, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

У травні 2020 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що сторони з жовтня 2004 р. перебували у шлюбі, який у червні 2019 р. було розірвано. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою. Дитина дуже часто хворіє, потребує ліків для оздоровлення. До того ж, у вересні 2019 р. дитина перенесла операцію у Миколаївській обласній дитячій лікарні. Вказує, що відповідач участі у додаткових витратах не бере.

Крім того, в період перебування у шлюбі за спільні кошти сторонами були придбані п`ять автомобілів загальною вартістю 1392300 грн. Відповідач розпоряджається ними на власний розсуд. Також в період шлюбу було придбано: кухонний гарнітур, стіл кухонний скляний, електропіч, мікрохвильова піч, електром`ясорубка, 2 плазмових телевізора, принтер, люстра, 2 кондиціонери, пральна машина, холодильник, морозильна камера, диван м`який вугловий, спальний гарнітур, а всього загальною вартістю на 94950 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2500 грн., витрачені на лікування доньки, а також стягнути на її користь грошову компенсацію за Ѕ частку вартості спільного майна подружжя у сумі 743625 грн. та судові витрати.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 19 травня 2020 р. позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що в силу положень ч. 1 ст.188 ЦПК України в одне провадження можуть бути об`єднані вимоги, які пов`язані між собою не тільки підставою виникнення, поданими доказами сторонами по справі, а мають бути пов`язані основними та похідними вимогами.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини виникли з підстав проходження лікування дитиною сторін та несплати таких витрат батьком дитини, а вимоги про стягнення грошової компенсації з 1/2 частки вартості спільного майна набутого під час шлюбу, виникли після розірвання шлюбу між сторонами, і не пов`язані між собою ні підставою виникнення, ні спільними доказами, частина яких при пред`явленні позову не надана. Крім того, ці позовні вимоги не є основними та похідними одні від одних, оскільки від стягнення, одноразово, додаткових витрат на лікування дитини, не залежить розмір компенсації при розподілі спільно нажитого майна подружжя, і навпаки.

Крім зазначеного, позивачка ОСОБА_2 зареєстрована з 01 квітня 2019 року в АДРЕСА_1 , де проживає з малолітньою дитиною, а відповідач ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 .

Суд вважав, що у позивача відсутній вибір між кількома судами, яким згідно зі ст.28 ЦПК України підсудна частина позовних вимог, і є передбачені пунктом 2 частини 4 статті 185 ЦПК України підстави для повернення позовної заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить її скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково виходив з порушення позивачкою правил об`єднання позовних вимог, оскільки заявлені нею вимоги випливають з одних правовідносин сімейних, тому суд невірно вирішив питання щодо процесуальної долі позовної заяви про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та поділ спільного майна подружжя, тому справа підлягає подальшому розгляду судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Статтею 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, в тому числі, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в силу положень ст. 379 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд вважав, що для цього є передбачені пунктом частини 4 статті 185 ЦПК України підстави.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України, позовна заява повертається позивачем у випадку, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Частиною 1 статті 188 ЦПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 , з яким вони перебували у шлюбі з жовтня 2004 р. по червень 2019 р. і мають неповнолітню дочку, заявила дві вимоги: про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дочки сторін, а також про поділ спільного майна подружжя, до переліку якого включила транспортні засобі та речі побутового вжитку.

Підстава позову є обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які в сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до відповідача.

Таким чином об`єднавши в одній позовній заяві позовні вимоги, які пов`язані між собою підставою виникнення та доказами, оскільки виникли із сімейних правовідносин та виконання прав і обов`язків подружжя після розірвання шлюбу, позивачка скористалася правами, наданими частиною 1 статті 188 ЦПК України.

На взаємопов`язаність позовних вимог, подібних тим, які заявлені ОСОБА_2 , та можливість їх спільного розгляду звернуто увагу у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Оскільки об`єднання позивачкою двох позовних вимог відбулося відповідно до вимог частини 1 статті 188 ЦПК України, помилковим є висновок суду про наявність передбачених пунктом 2 частиною 4 статті 185 ЦПК України підстав для повернення позовної заяви.

Крім того позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на дитину з урахуванням місця проживання позивачки та положень частини 1 статті 28 ЦПК України підсудні Новобузькому районному суду Миколаївської області.

За такого оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому в силу в силу положень пункту 4 статті 379 ЦПК України її необхідно скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом судове рішення не змінювалось та не ухвалювалось нове, відсутні передбачені ст. 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 19 травня 2020 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та про поділ спільного майна подружжя повернути до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки касаційного оскарження, визначені статтею 390 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 09 липня 2020 року