У Х В А Л А

7 липня 2020 року

м. Київ

Справа № 313/350/16-ц

Провадження № 14-97цс20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н. П.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Лобойка Л. М., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - ГУ Держгеокадастру), Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області (далі - Веселівська РДА) про визнання недійсним рішення про відмову в поновленні договору оренди землі та визнання договору оренди землі поновленим

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 грудня 2005 року між нею як орендарем та Веселівською РДА як орендодавцем укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 23,0 га, розташованої на території Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області, строком на 5 років. Державну реєстрацію договору здійснено 29 грудня 2005 року.

26 листопада 2010 року між сторонами цього договору укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої дію договору оренди продовжено на 5 років до 26 листопада 2015 року. Додаткову угоду зареєстровано 27 грудня 2010 року.

12 січня 2016 року позивачка звернулася до ГУ Держгеокадастру з листом - пропозицією про укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі з підстав передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі». До листа було надано проект додаткової угоди .

Листом від 29 лютого 2016 року № С-802-835/6-16 ГУ Держгеокадастру відмовило їй, мотивуючи таке рішення втратою ОСОБА_1 переважного права на поновлення (продовження) договору оренди, оскільки для реалізації такого права позивачка повинна була звернутися до орендодавця не пізніше, ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі - 26 жовтня 2015 року.

ОСОБА_1 вважає, що для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов`язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Посилаючись на частину дев`яту статті 33 Закону України «Про оренду землі» просить визнати недійсним рішення ГУ Держгеокадастру про заперечення у поновленні договору оренди землі від 26 грудня 2005 року (зареєстрованого 29 грудня 2005 року № 47), викладене у листі від 29 грудня 2016 року №?С?802/6-16, та поновити договір оренди земельної ділянки від 26 грудня 2005 року на п`ять років та на тих самих умовах.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним рішення ГУ Держгеокадастру про заперечення у поновленні договору оренди землі від 26 грудня 2005 року (зареєстрованого 29 грудня 2005 року № 47), викладене у листі від 29 грудня 2016 року № С-802/6-16. Визнано договір оренди землі від 26 грудня 2005 року (зареєстрований у Веселівському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 29 грудня 2005 року реєстраційний номер 47) поновленим на строк 5 років на тих самих умовах, які були передбачені договором, та визнано укладеною додаткову угоду між ОСОБА_1 та ГУ Держгеокадастру у редакції цього рішення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка продовжує використовувати земельну ділянку за призначенням, виконуючи всі умови договору; орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надсилав на адресу позивачки лист-повідомлення із запереченнями щодо поновлення договору оренди.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачкою не дотримано процедури поновлення договору на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки ОСОБА_1 до спливу строку договору не повідомила орендодавця про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі, як це передбачено частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 9 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстави необхідності відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушено в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Послався на аналогічний висновок Верховного Суду України у постанові від 23 березня 2016 року у справі № 6-146цс16.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14?65цс18), згідно з яким для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Разом з цим, у постанові Судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17зазначено про те, що частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на пролонгацію договору). При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 цього Закону, не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією нормою Закону саме й полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у «мовчазній згоді.

Таким чином, Судова палата з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, застосовуючи частину шосту статті 33 Закону України «Про оренду землі» вважала, що для поновлення договору оренди земельної ділянки за цією підставою не вимагається повідомлення орендарем орендодавця до закінчення строку дії договору про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі, як і не є обов`язковою умова належного виконання орендарем своїх обов`язків за договором оренди.

Водночас, відповідно до частин першої, другої статті 33 зазначеного Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Участині шостій цієї статті Закону передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, існує різний підхід до розуміння та тлумачення частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» під час розгляду аналогічних справ, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від наведеного висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17.

Велика Палата Верховного Суду діє як суд касаційної інстанції з метою забезпечення однакового застосування судами норм права, тому вважає мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року, обґрунтованими та приймає справу до розгляду.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, статтями 402 - 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання недійсним рішення про відмову в поновленні договору оренди землі та визнання договору оренди землі поновленим за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року.

2. Призначити справу № 313/350/16-ц до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на 1 вересня 2020 рокув приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. О. Антонюк Т. О. Анцупова С. В. Бакуліна В. В. Британчук Ю. Л. Власов М. І. Гриців Д. А. Гудима В. І. Данішевська Н. П. Лященко
Судді: Ж. М. Єленіна О. С. Золотніков Л. М. Лобойко Л. І. Рогач О. М. Ситнік О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич О. Г. Яновська