Провадження № 2/521/232/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Коваль Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та просить суд згідно останніх уточнень стягнути з відповідачів суму заборгованості у розмірі 268592 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 15.10.2008р. між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав від нього позику в розмірі 145944 грн., що еквівалентно 24324 дол. США зі сплатою процентів у розмірі 42% річних, які нараховуються з 15.10.2009р. Відповідний договір було забезпечено порукою, поручителями боржника стали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_2 борг не повертає, передбачені договором відсотки також не сплачені. Звертаючись до відповідача з вимогою повернення грошових коштів, позивач отримує обіцянки, які досі не виконані. Станом на 15.10.2011р. ОСОБА_2 повинен сплатити відсотки в розмірі 122592 грн, тіло позики 145944 грн., а всього 268592 грн. За даних обставин позивач вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом.

04.02.2019р. ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист прав споживачів.

Свій зустрічний позов обґрунтовує тим, що 15.10.2008р. між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики. Відповідний договір вважає несправедливим та він повинен бути визнаний недійсним, оскільки містить ознаки кредитного договору, та надання коштів мають умову сплати відсотків це фінансова послуга, а тому для надання таких коштів у позивача має бути відповідна ліцензія у відповідності до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За даних обставин вважає правочин недійсний, а тому він не створює юридичних наслідків.

Позивач за первинним позовом в судовому засіданні заявлені ним уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві, а саме що правовідносини, що виникли між ними не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживача», на який посилається обґрунтовуючи свій зустрічний позов позивач ОСОБА_2 .

Відповідач та його представник в судовому засіданні поданий ними зустрічний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, а також просили відмовити в задоволенні первинного позову з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві.

Інші учасники справи в призначене судове засідання не з`явилися.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 15.10.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику в розмірі 145944 грн., що еквівалентно 24324 дол. США зі сплатою 42% річних, починаючи з 15.10.2009р. із кінцевим терміном повернення отриманих коштів 15.10.2010р. (а.с. 3)

Отримання ОСОБА_2 грошових коштів, передбачених вищезазначеним договором підтверджується видатковим касовим ордером, в якому міститься вся інформація про отримання спірних коштів.

В судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечував проти того, що на договорі позики та видатковому касовому ордері дійсно зазначено його підпис, проте заперечував проти отримання коштів, вказуючи при цьому, що вказаний договір позики було підписано ввечері, а кошти повинні були передані вранці наступного дня, однак цього не відбулося.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка підписана відповідачем є підтвердженням укладення договору.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки".

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики від 15.10.2008р., між позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки 15.10.2008 р., а також між відповідними особами та тієї ж дати було укладено доповнення до договорів поруки від 15.10.2008р. За цими договорами поручителі зобов`язалися перед позивачем відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання всіх зобов`язань, що виникли з договору позики від 15.10.2008р., який був укладений між позикодавцем ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 .

Станом на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим станом на 15.10.2011р. виникла заборгованість в розмірі 268592 грн.

Проте, суд частково не погоджується з нарахованою позивачем сумую заборгованості з огляду на наступне.

У відповідності до п. 4.2 Договору позики від 15.10.2008р. перебачено, що сторони погоджують такі терміни та розмірі повернення кредиту та виплати відсотків: початок дії ставки в розмірі 42 відсотки 15.10.2009р., сплата тіла позики і процентів в кінці терміну, тобто 15.10.2010р. (а.с. 3)

Таким чином нарахування відсотків передбачених договором починається 15.10.2009р. та закінчується 15.10.2010р.

Посилаючись на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково в розмірі 207240 грн. (145944грн. позика + 61296грн. проценти = 207240грн.), відповідна сума боргу передбачена умовами договору з урахуванням п. 4.2 даного Договору.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У відповідності до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивач належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму до підписання договору позики, що і підтвердив в судовому засіданні а відповідач зобов`язання не виконав, отримані в борг кошти не повернув.

Закінчення строку договору, відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Що стосується вимог зустрічного позову суд зазначає наступне.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15).

Таким чином посилання позивача за зустрічними позовними вимогами на Закону України «Про захист прав споживачів» в даному випадку є безпідставним.

Слід зазначити, що згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких є волевиявлення учасника правочину, яке - має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також вчинення правочину у формі, встановленій законом.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Окрім іншого вбачається, що ОСОБА_2 при укладенні спірного договору діяв свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняв рішення про необхідність в позиці, визначивши при цьому характер правочину і умови, а тому підстав для визнання договору позики від 15.10.2008р. недійсними, не встановлено.

Твердження ОСОБА_2 про те, що надання коштів з умовою сплати процентів є фінансовою послугою, яка потребує ліцензії відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а отже кошти в позику під процент або кредит можуть надавати лише фінансові установи резиденти або неризиденти, на яких вимога щодо отримання ліцензії для надання таких послуг не поширюється не заслуговують на увагу, оскільки ст.1048 Цивільного кодексу України також передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Що стосується зазначення у договорі позики слів, які притаманні кредитному договору, суд зазначає, що вказане не спростовує змісту всього договору та не є підставою для визнання договору позики недійсним.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на відсутність будь-яких інших доказів та за відсутності обґрунтованих заперечень, доводів, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення первинного позову, та в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави необхідно стягнути в рівних частках судовий збір у розмірі 2072,40 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 16, 461, 526, 625, 631, 1046-1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-78, 83, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований: АДРЕСА_5 ) заборгованість у розмірі 207 240 (двісті сім тисяч двісті сорок) грн. за договором позики від 15.10.2008р.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних частинах на користь держави судовий збір в сумі 2072 (дві тисячі сімдесят дві) грн. 40 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист прав споживачів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням положень ч.3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» ЦПК України.

Повний текст рішення суду виготовлено 15 липня 2020 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН