ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2020 року

м. Харків

справа № 644/5522/17

провадження № 22-ц/818/2309/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлаки І.В., Котелевець А.В.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Комунальне підприємство « Харківські теплові мережі»,

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилкомсервіс» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Ізмайлова І.К.,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (надалі КП «Жилкомсервіс») про відшкодування майнової шкоди. 02 травня 2019 року подав уточнений позов (а.с. 214-217 т.1) до КП «Жилкомсервіс» та Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (надалі КП «ХТМ») та просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 28368,00 грн. матеріальної шкоди, а також витрати на проведення оцінки матеріальної шкоди в розмірі 1600,00 грн.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . 19 грудня 2016 року належну йому квартиру затоплено, внаслідок прориву стояку гарячої води в квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована над його квартирою. Факт прориву стояку підтверджується листом КП «Харківські теплові мережі» № 67-3-7/07 від 26.01.2017, а також заявою мешканки квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 від 10.01.2017. Внаслідок прориву стояку затоплено кухню, коридор, ванну та туалетну кімнати, згідно до звіту, повна сума витрат на ремонтні роботи складала 28368,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з КП «Жилкомсервіс» на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 23161,00 грн, витрати на проведення оцінки матеріальної шкоди 1600,00 грн. та судовий збір у розмірі 640,00 грн. У задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «ХТМ» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.07.2007 року № 188, житловий фонд був переданий з господарського відання житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова в господарське відання КП «Жилкомсервіс». Отже, КП «Жилкомсервіс» як балансоутримувач багатоквартирного будинку 7 по пр. Індустріальному у м. Харові повинен нести відповідальність за спричинення шкоди власникові квартири у будинку, який знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс». Зокрема, КП «Жилкомсервіс», як балансоутримувач не позбавлений права на звернення з позовом до винних осіб в порядку регресу. Також суд зазначив, що розмір спричиненої матеріальної шкоди підтверджений висновком будівельно-технічної експертизи ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса № 12844 від 12.10.2018 року.

В апеляційній скарзі КП «Жилкомсервіс», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог до КП «Жилкомсервіс» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Харківської міської ради № 69/06 від 26.07.2006 року «Про створення комунального підприємства «Жилкомсервіс» та рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 1186 від 20.12.2006 року «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова» КП «Жилкомсервіс створено та визначено виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків. Підприємство виконує свої статутні завдання та функції шляхом укладення договорів на обслуговування житлово-комунальними послугами споживачів з виконавцями послуг. Згідно зазначеного рішення та ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Таким чином, згідно із зазначеним Законом, виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначено КП «ХТМ», в тому числі в частині технічного обслуговування та ремонту внутрішньо будинкових мереж, технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання тощо. Також зазначив, що на виконання ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», КП «Жилкомсервіс», яке не є виконавцем послуг з утримання будинків, 13.02.2012 року уклало з КП «ХТМ» Договір №15/1. Отже, відповідно до умов Договору, КП «ХТМ» зобов`язано було проводити профілактичні обстеження та огляди мережі трубопроводу і не допустити прориву трубопроводу. Крім того, відповідно до умов Договору виконавець, тобто КП «ХТМ», несе відповідальність перед споживачами за ненадання або неналежне надання виконавцем послуг, внаслідок яких було заподіяно шкоду життю, здоров`ю, майну споживача тощо. Зокрема, апелянт зазначив, що єдиним підтвердженням виникнення прориву стояка гарячої води має бути наявність Акту про залиття, аварії, а не лист КП «ХТМ» від 26.01.2017 року і заява ОСОБА_3 від 10.01.2017 року. Апелянт також звернув увагу на те, що у висновку експерта зазначено, що встановити причинно-наслідковий зв`язок між аварією в квартирі АДРЕСА_2 і характерними слідами залиття, що АДРЕСА_3 не уявляється можливим, проте суд першої інстанції на це уваги не звернув. Також вважає, що причина прориву стояка гарячого водопостачання сталася також через недбалість власниці квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , оскільки стояк гарячого водопостачання проходить в квартирі АДРЕСА_2 , яка перебуває у приватній власності ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_3 знехтувала своїми обов`язками, покладеними на неї ст. 41 Конституції України, згідно якої, використання власності не може завдавати шкоди правам громадян. Вважає, що КП «Жилкомсервіс» не є належним відповідачем.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1, ч.2, ч.5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає, враховуючи наступне.

Задовольняючи позовні вимоги до КП «Жилкомсервіс» суд першої інстанції посилався на вимоги ст. 1166 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та виходив з того, що факт залиття квартири позивача внаслідок неналежного утримання відповідачем будинку. Досліджені судом докази та встановлені фактичні обставини справи належним чином підтверджують факт спричинення шкоди позивачу, внаслідок винних дій працівників підрядної організації КП «Жилкомсервіс», й в повній мірі дають підстави вважати, що між шкодою та діями підрядної організації КП «Жилкомсервіс» є безпосередній причинний зв`язок. Отже, в даному випадку наявні всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, що свідчить про можливість настання цивільно-правової відповідальності відповідача у справі, а тому матеріальна шкода, заподіяна майну позивача, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

З рішенням суду апеляційний суд не може погодитись, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 07.05.2008, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Нікуліною О.М. за реєстром № 2-1471 (а.с. 5).

Листом КП «Харківські теплові мережі» № 67-3-7/07 від 26.01.2017 встановлено, що 19.12.2016р. аварійною бригадою КП Харківські теплові мережі ліквідовано дефект на стояку гарячої води у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_4 , шляхом встановлення хомута.

Відповідно до висновку суб`єкту оціночної діяльності ТОВ «Харківська інвестиційна агенція нерухомості» за 2017р. повна сума витрат на ремонтні роботи складає 28368,00 грн (а.с. 12-19).

Відповідно до висновку експерта будівельно-технічної експертизи № 12844 від 12.10.2018 факт залиття квартир АДРЕСА_5 19 грудня 2016 року не задокументований експлуатуючою організацією. Факт аварії на трубопроводі гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_4 , що мав місце 19 грудня 2016 року, підтверджується документами, що складені постачальниками тепла КП «Харківські теплові мережі». Точне місце аварії приміщення ванної кімнати квартири АДРЕСА_2 за АДРЕСА_6 , що безпосередньо АДРЕСА_3 цього ж будинку. Так як експерт не був присутній під час аварії 19 грудня 2016 року, а за наданими документами за відсутністю актів обстеження квартир АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 за вказаною адресою, що складені і підписані уповноваженими особами КП «Жилкомсервіс» встановити причинно-наслідковий взаємозв`язок між аварією в квартирі АДРЕСА_2 і характерними слідами залиття, що АДРЕСА_3 в категоричній формі не уявляється можливим. Найбільш вірогідна причина аварії, яку можливо встановити за наявними вихідними даними- незадовільний технічний стан трубопроводу гарячого водопостачання (стояку), що розташований в квартирі АДРЕСА_2 , пошкодження на якому призвело до його руйнування (аварії). Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення ушкоджень, які ймовірно є наслідком залиття квартири за адресою: АДРЕСА_7 , з урахуванням фізичного зносу будматеріалів в поточних цінах на час складання висновку, становить 23161,00 грн (а.с.101-128).

Квартира АДРЕСА_3 розташована на 2-му поверсі чотирьохповерхового житлового будинку. За результатами натурного експертного обстеження АДРЕСА_8 і має ідентичне планувальне рішення, в приміщенні ванної кімнати на металевому стояку гарячого водопостачання діаметром 32 мм на рівні приблизно 1 м від рівня підлоги встановлений хомут.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування» від 27 березня 1992 року № 6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За загальними правилами деліктних зобов`язань, закріплених ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір.

28 листопада 2006 року, у газеті Слобода, КП Жилкомсервіс було опубліковано публічний Договір про надання житлово-комунальних послуг з мешканцями багатоквартирних житлових будинків, які були прийняті ним на баланс, у тому числі з мешканцями житлового будинку по АДРЕСА_9 .

Відповідно до п. 1 Договору предметом договору є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що включає в себе (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів) у будинку.

Згідно з п.п. 9,15 Договору Виконавець послуг зобов`язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень.

З 01.01.2007 року набрав чинності публічний договір про надання житлово-комунальних послуг між КП «Жилкомсервіс» та споживачами (власниками житлових і нежитлових приміщень, які знаходяться на балансі територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.07.2007 р. №188, житловий фонд був переданий з господарського відання житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова в господарське відання КП «Жилкомсервіс».

Зазначеним рішенням КП «Жилкомсервіс» визначено балансоутримувачем та управителем житлового фонду територіальної громади м. Харкова.

В лютому 2012 року між КП Жилкомсервіс та КП Харківські теплові мережі був укладений договір № 15/1 від 13.02.2012 (нова редакція договору № 15/1 від 29.12.2006), де передбачено здійснення КП Харківські теплові мережі технічного та аварійно-диспетчерського обслуговування внутрішньо будинкових мереж центрального опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова, плату за яке з мешканців будинків стягує КП Жилкомсервіс. КП Жилкомсервіс в свою чергу здійснює оплату КП Харківські теплові мережі за виконані роботи згідно укладеного господарського договору.

Тобто, КП Харківські теплові мережі виконує не весь обсяг робіт з утримання будинків, а лише частину здійснює технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання та виконує роботи з локалізації аварій в цих системах.

17 серпня 2016 року Індустріальною філією КП «Харківські теплові мережі» виконано роботи по технічному обслуговуванню, а також проведена промивка та гідровипробовування внутрішньо-будинкової централізованої система опалення.

Згідно акта готовності №170/2564 від 17.08.2016, підписаного начальником дільниці № 48 КП «Жилкомсервіс», внутрішньо-будинкова централізована система опалення та гарячого водопостачання житлового будинку АДРЕСА_9 готова до експлуатації в опалювальний осінньо-зимовий період 2016-2017р.р.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

З викладеного вбачається, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Дослідженими матеріалами справи встановлено, що в обґрунтування доводів позовної заяви позивачем не надано акт комісійного обстеження квартири складений відповідно до вимог пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.

Наявні в матеріалах взагалі не містять відомостей, що позивач з приводу факту залиття квартири звертався до представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання.

З повідомлення КП «Харківські теплові мережі» від 26 січня 2017 року на запит громадянки ОСОБА_2 вбачається, що 19 грудня 2016 року силами аварійно-диспетчерської служби було усунуто дефекти на стояку гарячої води діаметром 32мм в ванній кімнаті шляхом установки хомута. Дефект усунуто без припинення подачі гарячої води споживачам.

Актом обстеження системи теплопостачання житлового приміщення складеного 26 січня 2017 року працівниками КП «Харківські теплові мережі» встановлено, що у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_4 наявний в робочому стані стояк гарячої води, який має хомут встановлений 19 грудня 2016 року аварійною бригадою.

Акт обстеження відомостей щодо факту затоплення не містить.

У відзивах на позовну заяву представник КП «Жилкомсервіс» зазначає, що власники квартир 13 та 15 АДРЕСА_10 пр. Індустріальний АДРЕСА_9 не звертались до КП «Жилкомсервіс» для фіксування факту залиття квартири 19 грудня 2020 року та складання відповідного акту.

Згідно висновку експерта будівельно-технічної експертизи № 12844 від 12.10.2018 р. факт залиття квартир АДРЕСА_5 19 грудня 2016 року не задокументований експлуатуючою організацією. Факт аварії на трубопроводі гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_4 , що мав місце 19 грудня 2016 року, підтверджується документами, що складені постачальниками тепла КП «Харківські теплові мережі». Так як експерт не був присутній під час аварії 19 грудня 2016 року, а за наданими документами за відсутністю актів обстеження квартир АДРЕСА_11 15 і 13 за вказаною адресою, що складені і підписані уповноваженими особами КП «Жилкомсервіс» встановити причинно-наслідковий взаємозв`язок між аварією в квартирі АДРЕСА_2 і характерними слідами залиття, що мають АДРЕСА_3 в категоричній формі не уявляється можливим.

В мотивувальній частині висновку експертизи зазначено, що в матеріалах справи відсутня документація щодо залиття квартири АДРЕСА_12 . Ознаки зносу трубопроводу встановлено станом на 21 вересня 2018 року, візуально стояк виглядає як АДРЕСА_13 АДРЕСА_2 станом на 21 вересня 2018 року маються характерні сліди залиття, але точну дату події (залиття) за наданими документами встановити в категоричній формі не уявляється можливим. Експертом зазначено, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо того, який період часу пройшов з часу звернення мешканців кв. 13 до аварійно-диспетчерської служби до часу усунення аварії силами КП «ХТМ», якими були гідростатичний тиск та температура теплоносія станом на 19 грудня 2016 року, проектна та експлуатаційна документація на житловий будинок, відповідно технічно неможливо встановити який саме об`єм води виливався з отвору стояку діаметром 32 в зв`язку з його пошкодженням.

Висновок експертизи містить ймовірні причини залиття квартири, проте відповідно до норм процесуального права доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Фактично у висновку експертизи було зафіксовано лише той факт, що технічні комунікації знаходяться в поганому стані станом 21 вересня 20018 року, а залиття квартири відбулося 19.12.2016.

Вищенаведений висновок експертизи та інші матеріали справи не містять доказів, що залиття квартири та пошкодження на які посилається позивач завдані саме внаслідок неналежного утримання відповідачем будинку.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт залиття квартири, однак не підтвердили той факт, що залиття квартири сталося внаслідок дій відповідача. При цьому, свідок ОСОБА_5 під час допиту припустив щодо можливості неодноразового залиття квартири АДРЕСА_12 під час залиття присутній не був. Свідок ОСОБА_6 підтвердила сам факт залиття квартири, а щодо обставин залиття останній стало відомо зі слів позивача.

Таким чином, позивачем в обґрунтування доводів позовної заяви не надано належних, допустимих та достатніх доказів підтверджуючих факт залиття квартири внаслідок неналежного утримання будинку відповідачем.

Виходячи із встановлених обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку ,що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому відмовляючи у задоволені позову в оскаржуваній частині колегія суддів враховує, що за змістом статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, тоді як у даному випадку факт завдання шкоди саме відповідачами не встановлений.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм не належну оцінку, не правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 січня 2019 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Харківські теплові мережі» про відшкодування майнової шкоди не оскаржувалось та колегією суддів не переглядалось.

З огляду на вище зазначене , апеляційний суд дійшов висновків, що рішення суду першої інстанції від 17 січня 2019 року в оскарженій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ч.ч.1,2,13 ст. ст.141, 382 ЦПК України апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу КП «Харківські теплові мережі» та ухвалюючи нове рішення у справі про відмову у задоволенні позову, вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 840, 80 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, ст. 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилкомсервіс» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 січня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про відшкодування майнової шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (61052, м. Харків, вул. Конторська, буд. 35, ідентифікаційний код 34467793) 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп) судового збору, сплаченого у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 6 липня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді І.В.Бурлака

А.В.Котелевець