ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
07 липня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Орловської Н.В.,
суддів: Кутурланової О.В.,
секретар Литвиненко В.О.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2020р. у складі судді Кузьміної О.І. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Згідно п.2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Умов надання банківських послуг встановлено право Банку змінювати Тарифи та інші невід`ємні частини договору за умови інформування позичальника щодо внесення змін шляхом надання виписки із карткового рахунку. До обов`язків позичальника згідно п.2.1.1.5.7 належить слідкувати за витратами у межах кредитного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, яким є короткостроковий кредит, що надається клієнту Банком у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на рахунку клієнта у розмірі ліміту кредитування.
При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів, позичальник згідно п. 2.1.1.7.6 сплачує штраф 500 грн. та плюс 5% від суми позову, а також пеню згідно п. 2.1.1.1.12.2.1 та п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання послуг.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2020року у задоволенні позовних вимог відмовлено із тих підстав, умови кредитування не погоджені у встановленій законодавством письмовій формі, а тому умови і правила кредитування та тарифи Банку не можна визнати складовою частиною кредитного договору, оформлену у вигляді анкети - заяви позичальника, тоді як остання не містить умов щодо оплати відсотків, пені та штрафу. Крім того, суд встановив, що за період із 20.04.2017р. по час вимоги повернення кредитних коштів 12.09.2019р.позичальник сплатив всього 186 213,14 грн, із яких: в рахунок погашення тіла кредиту 183 250,33грн; 2312,81 грн простроченого тіла кредиту; суми 650 грн - пені та комісії, а тому дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитом не перевищує суму фактично сплачену відповідачем, що визнав підставою для відмови у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд невірно застосував норми законодавства щодо позовної давності, оскільки не врахував, що умови кредитування погоджені із позичальником шляхом підписання ним анкети-заяви про приєднання до запропонованих банком умов та правил, а також тарифів, які розміщена на офіційному сайті Банку. Позичальник отримав кредит у вигляді встановленого ліміту 25 000 грн за кредитною карткою. Окрім кредитної картки відповідач користувався послугою «Миттєва розстрочка», що була оформлена 05.03.2018р., 06.06.2018р., 01.10.2018р. та у погашення суми розстрочки мав сплачувати її рівними частинами, проте свого обов`язку повернути кредитні кошти не виконав. Оскільки рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить змісту ст. 633,634 ЦК України щодо порядку укладання договору сторін, просить задовольнити апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Фінкевич Володимир Григорович, що діє від імені ОСОБА_1 , зазначає, що кредитною карткою позичальник користується із 20.04.2017 р. у межах отриманого кредитного ліміту 10 000 грн. Жодних умов щодо погодження кредитного ліміту 25 000 грн. та сплату відсотків за користування ним позичальник не підписував. Вважає безпідставними вимоги про стягнення відсотків та пені на загальну суму 44 969,82 грн. Просить залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документа, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний його стороно ( сторонами).

Згідно ст. ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміст кредитного договору визначено ст. 1054 ЦК України, згідно якої банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст. 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемний ( ст. 1055 ЦК України).

Зміст публічного договору визначений частиною першою ст.633 ЦК України, згідно якої одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернувся ( у тому числі банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для усіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або у інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» розробив умови договору, які зафіксовані Умовами і правилами надання цим Банком послуг.

Оскільки умови договору приєднання розроблені кредитором, тому такі умови повинні бути зрозумілі споживачам банківських послуг та доведені до їх відома. Доведення того факту, що умови договору на момент його укладання діяли саме ті умови на які посилається позивач підлягають доведенню саме АТ КБ «ПриватБанк», тоді як інша сторона у спірних правовідносинах, позичальник, як споживач банківської послуги, з врахуванням положень ст. 633,634 ЦК України, лише приєднується до тих умов з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на час укладання договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначається в договорі в залежності від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник, згідно ст. 1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Догові позики є укладений з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками.

У разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ч.1 ст. 1050 цього Кодексу, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Отже, у разі укладання кредитного договору проценти за користування позиченими коштами визначаються законом (щодо розміру та підстав, які визначаються актами законодавства), а також договором (розмір і підстави стягнення яких визначають сторони у договорі).

Із наявних у справі письмових доказів убачається, що між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір з надання банківських послуг згідно анкети - заяви, яка підписана позичальником 20 квітня 2017р.

За змістом анкети-заяви вбачається, що позичальник надав Банку інформацію про себе, підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та отримав кредитну картку «Універсальна » та ПІН, що підтверджено підписом у вказаній заяві. Згідно змісту вказаної анкети - заяви, позичальник ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, погоджується із ними. Строк дії кредитної картки встановлено до останнього дня липня 2022 р.

Правильність і достовірність інформації, які ідентифікують позичальника перевірена уповноваженою особою кредитора при відкритті рахунку і випуску кредитної картки позичальнику. (а.с.12,85)

Судом встановлено, що у анкеті-заяві, поданій позичальником, процентна ставка та розмір кредиту, неустойка, а також інші витрати позичальника за надані банком послуги не зазначена. Крім того, вказана заява не містить умов договору щодо тарифів банківських послуг.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення кредитної заборгованості, облікованої станом на 12.09.2019р. у розмірі 81 282,16 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 35219,67 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту 17831,46 грн., нарахованої пені 23684,26 та 200 грн., а також штрафів: фіксована частина - 500 грн., процента складова 3846,77 грн., позивач зазначив, що їх розмір та порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.04.2017р., обґрунтований позивачем наданими ним текстовою копією витягу із Умов та правил надання банківських послуг, текст яких розміщений на сайті: https://privatbank.ua./terms/, як невід`ємні частини кредитного договору. ( а.с.14-28).

За змістом останніх вбачається, що розрахункові величини за банківськими послугами встановлені Тарифами Банку, проте позивачем не надано будь-яких доказів про те, що такі тарифи були доведені до відома позичальника та ним погоджені шляхом укладання відповідної письмової угоди.

За змістом наданих позивачем «Умов та правил», а також за змістом позовної заяви, даним видом кредитного договору визначений пільговий період користування коштами, процентна ставка, права і обов`язки позичальник та банку, відповідальність сторін, розмір і порядок нарахувань, а також містяться додаткові положення, якими визначено дію договору без обмеження строку ( п.1.1.7.42), позовну давність щодо вимог кредитора про їх стягнення - 50 років ( п.1.1.7.31) та інші умови.

Проте, матеріали справи не містять належного підтвердження того, що саме у такій редакції, що надані позивачем, витяг з Умов та правил розумів позичальник та ознайомився із ними і погодився на такі умови підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приват Банк», а також те, що вказані документи на час отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у тій редакції щодо розміру та порядку розрахунку із сплати неустойки, що викладені у витягах із них, наданих позивачем до позовної заяви.

Як убачається із заявленої у позовній заяві вимоги, заборгованість складається із тіла кредиту та неустойки.

У наданому позивачем розрахунку заборгованих сум вбачається, що до складу заборгованих сум із тіла кредиту включаються нараховані банком відсотки на поточну і на прострочену заборгованість за ставкою 3,5% на місяць, яка діяла із застосуванням коефіцієнту у період часу від дня укладання договору до 01.04.2018 за коефіцієнтом нуль; після 01.04.2018р. до 21.05.2018р. та із 01.10.2018 - 31.12.2018р. - коефіцієнт-1, а із 01.01.2019р. по 12.09.2019р. - коефіцієнт - 2. ( а.с.8-11)

Будь-яких доказів на підтвердження погоджених із позивачем умов по оплаті процентів за встановленою кредитором ставкою, а також згодою позичальника на її підвищення і застосування коефіцієнту у порядку, передбаченому згідно Умов і Правил надання банківських послуг, позивач не надав.

Ураховуючи, що інформація, розміщена на сайті Банку повністю залежить від його волевиявлення та дій як однієї сторони договору, яка може на свій розсуд вносити зміни, а інша сторона, позичальник, позбавлена будь-якого контролю та впливу на внесення таких змін, тому роздруківка із сайту не є належним та допустимим доказом інформування позичальника про істотні умови щодо розміру і порядку нарахування відсотків за користування кредитом, та не підтверджує факту прийняття останнім саме таких умов.

Крім того, до спірних правовідносин не можна застосувати положення ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або у інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» неодноразово змінювались самим банком із часу укладання спірного кредитного договору та до часу звернення позивача із позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості, що не обмежувало можливості позивача надати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг Умов і правил у будь-якій редакції, що найбільше сприятлива для задоволення позову. ( правовий висновок ВСУ у постанові від 11.03.2015р, у провадженні № 6-16 цс15).

За викладених обставин та за відсутності належного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про оплату відсотків та визначення 50 річного строку позовної давності для всіх вимог за цим кредитним зобов`язанням, надані позивачем Тарифи, Умови та правила не можуть бути визнані як стандартна ( типова) форма, яка встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, враховуючи мінливий характер наданих позивачем Умов і правил банківських послуг, суд не може визнати складовою частиною кредитного договору у тому числі і відносно тих умов, що надають можливість Банку збільшувати вартість кредиту, а також збільшувати права та обов`язки позичальника, якщо вони не підписані ним, а також у випадку, коли ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка ним особисто підписана.

Не спростовують такий висновок суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідач умови надання банківських послуг не заперечував, що на думку апелянта є достатньою підставою для стягнення із позичальника крім тіла кредиту, до складу якого Банк відніс і нараховані ним відсотки за весь розрахунковий період, оскільки визначальним у даному випадку є встановлення обставин про додержання письмової форми при укладанні договору споживчого кредиту, і лише у випадку доведення факту дотримання обов`язкової форми такого договору можна розцінювати вказані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємну складову змісту договору разом із анкетою-заявою.

Апеляційний суд наголошує, що згідно ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування і надання доказів покладається на сторони, оскільки кожна із них повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За змістом наданої довідки про видані кредитні картки вбачається, що термін дії кредитної картки, яка використовувалась позичальником спливає в останній день липня 2022р. ( а.с.85).

Позичальник ОСОБА_1 та його представник цих обставин не заперечили, в своїх письмових поясненнях та відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу визнали факт отримання кредитних коштів із використанням карткового рахунку, остання операція за яким позичальником здійснена 02 вересня 2018р. в межах кредитного ліміту.

Відповідно до банківської виписки розрахунку заборгованості, що згідно Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5 має статус первинного документу і надані позивачем як письмовий доказ на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню із позичальника вбачається, встановлений кредитний ліміт змінювався, починаючи із 20.04.2017р. становив 500 грн., із 07.08.2017 року збільшений до 5000 грн, із 21.03.2018р. - кредитних ліміт становив - 11 000 грн; із 21.05.2018р. - 16 000 грн; із 03.09.2018 р. - 22500 грн, а із 13.09.2018р.- 25 000грн. ( а.с.74-84).

За наявними у справі розрахунковими документами вбачається, що позичальник використовував кредитні кошти у межах ліміту. З аналізу кредитних операцій лише за 13 вересня 2018р. вбачається, що у банкоматі відділення у м. Херсоні, вул. Суворова,76 позичальником знято готівку на загальну суму 15 500 грн, та із врахуванням наявної заборгованості на цей день до початку касових операцій (8 216,87грн), залишок заборгованості після операції на картковому рахунку становив 24 346,87грн, що свідчить про фактичне отримання позичальником кредитних коштів у межах встановленого кредитного ліміту у розмірі 25 000 грн, починаючи із 13.09.2018р. ( а.с.79).

Крім того, у відповідності до розрахунку банківських операцій вбачається, сума отриманих коштів у добровільному порядку Банку не повернуті. Залишок за тілом кредиту станом на 12.09.2019р. обліковується у розмірі 35 219,67 грн. та простроченим тілом кредиту у розмірі 17 831,46 грн.

Як вбачається і наявних справі письмових доказів, зокрема розрахунку заборгованих сум, заборгованість за тілом кредиту включає не тільки суми фактично отриманих позичальником коштів у межах встановленого ліміту, а і нараховані відсотки за ставкою та коефіцієнтом, що діяли на час виникнення заборгованості, тоді як докази щодо погодження із відповідачем таких умов кредитування надані позивачем не були. Також відсутні докази про отримання позичальником коштів поза межами кредитного ліміту 25 000грн.

При цьому суд звертає увагу, що умовами кредитного зобов`язання, що письмово погоджені позичальником, не передбачено обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитним лімітом. За наданими позивачем у якості первинного розрахункового документу, яким є розрахунок заборгованості за договором убачається, що за рахунок тіла кредиту банком розраховані відсотки погашені за рахунок кредиту, тоді як докази щодо встановленої банком і погодженої позичальником відсоткової ставки у належній письмовій формі матеріали справи не містять.

Відсутня така інформація і у обґрунтуваннях позивача, викладених у позовній заяві. Крім того, за змістом позовних вимог та розрахунку заборгованості вбачається, що після підписання анкети-заяви позивачем не надано жодних доказів про те, що позичальником отриманий кредит у сумі, що перевищував встановлений кредитний ліміт.

Крім того, згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, встановленої договором, якщо інше не становлено законом чи договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625 та ст. 1048 ЦК України позивач не заявляв.

Із врахуванням встановлених судом першої інстанції обставин справи та у відповідності до приписів ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача», яким встановлено обов`язок надавача послуг повідомити споживача про умови кредитування та узгодження із ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а також з врахуванням правового висновку ВП ВС, викладеного у постанові від 03.07.2019р., у справі № 342/180/17, суд дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем факту укладання у належній письмовій формі договору кредитування та встановлення сторонами умов щодо отримання відповідачем кредиту поза межами встановленого кредитного ліміту, а також не надання доказів щодо погодження сторонами підстав, за яких позичальник має сплачувати на користь Банку суми відсотків, умови і підстави їх збільшення, а також неустойки у вигляді штрафу та пені та погодженого сторонами розміру таких платежів.

За таких обставин та за відсутності підтвердження про конкретні запропоновані позичальнику Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті - заяві домовленості про сплату відсотків за користування кредитом та неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язання, надані Банком Тарифи обслуговування кредитних карт та витяг із Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна форма, яка встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору та можуть бути визнані невід`ємною частиною кредитного договору.

Отже, надаючи оцінку наведеним фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам на підтвердження заявлених вимог слід дійти висновку, що позовні вимоги щодо стягнення витребуваних позивачем сум неустойки у вигляді пені за прострочене зобов`язання - 23 684,26 та 200 грн. пені за несвоєчасну сплату боргу понад 100 грн , а також штрафу 500 грн. та 3846,77 грн. задоволенню не підлягають.

Також не підлягають стягненню сума нарахованих відсотків, яка включена позивачем до суми загального боргу за тілом кредиту, що перевищує встановлений кредитний ліміт 25 000 грн., оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо фактичного використання позичальником кредитних коштів поза межами встановленого із 13.09.2018р. кредитного ліміту.

Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що згідно ч.2 ст. 530 ЦК України строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником повернення кредитних коштів у розміру їх фактичного отримання у межах кредитного ліміту.

Заперечуючи проти позову відповідач та його представник посилалась на загальний розмір облікованих позивачем сум, які визнаються погашеним тілом кредиту за весь час дії кредитних правовідносин з моменту укладання договору 20.04.2017р, тоді як доказів про повернення кредитних коштів, які фактично отримані у вересні 2018р. відповідач суду не надав та на наявність таких доказів у своєму відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу не посилався.

Суд першої інстанції наведені фактичні обставини не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості у межах кредитного ліміту 25 000 грн, що є підставою для скасування рішення суду у наведеній частині вимог з прийняттям нового рішення про їх задоволення із викладених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. 530,1048, 1050 ЦК України та керуючись ст.ст. 19, 141, 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2020р. скасувати і постановити нове рішення.

Стягнути на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» із ОСОБА_1 заборгованість за кредитом (тіло кредиту) за договором від 20.04.2017р. у розмірі 25 000 грн. та судові витрати у розмірі 1476,76 грн. пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення - 08.07.2020р.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В. Кутурланова

________________ В.В.Майданік