ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/1183/19 Номер провадження 22-ц/814/1745/20Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є.А. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Хіль Л.М.,

секретаря Кальник А.М.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в спрощеному порядку в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Юхимович Світлани Андріївни в інтересах ОСОБА_2

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Смілянського Є.А. в смт. Оржиця, із складанням повного тексту рішення 29 квітня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до районного суду з вказаним позовом. Зазначав, що йому на праві власності належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . У вказаному житловому будинку зареєстровані колишня дружина позивача ОСОБА_1 та її донька від першого шлюбу - ОСОБА_3 . Однак, відповідачі більше двох років не проживають за місцем реєстрації. Просив визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідачі іншого постійного місця проживання, крім будинку позивача не мають. Також позивач не дотримався встановленого законом порядку розірвання договору найму житла, укладеного 30.05.2011р. на одну кімнату в будинку, а тому вважав законним і справедливим за ОСОБА_1 та її малолітньою дитиною ОСОБА_3 , яка є інвалідом з дитинства та не може самостійно визначати своє місце проживання, збереження права на користування жилим приміщенням за місцем їхньої реєстрації.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 є власником будинку, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 травня 2019 року.

30 травня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір найму житлової кімнати площею 26 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням АДРЕСА_1 суду АДРЕСА_1 області від 16 березня 2016 року шлюб, зареєстрований 23.07.2011 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано.

Згідно довідки про склад сім`ї Оржицької селищної ради від 07.10.2019 року № 02-23/2782 в будинку за адресою АДРЕСА_1 крім позивача зареєстровані ОСОБА_6 - дружина власника, ОСОБА_7 - дочка, ОСОБА_1 - співмешканка, ОСОБА_3 дочка співмешканки, ОСОБА_8 - син.

Згідно акту жителів сел. Оржиця від 23.09.2019 року колишня дружина позивача ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_3 у вказаному будинку не проживають більше двох років.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував тим, що відповідачі іншого постійного місця проживання, крім будинку за адресою АДРЕСА_1 , не мають. Також позивач не дотримався встановленого законом порядку розірвання договору найму житла, а тому законним і справедливим буде збереження за ОСОБА_1 та її малолітньою дитиною ОСОБА_3 права на користування жилим приміщенням за місцем їхньої реєстрації.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частина перша статті 156 ЖК УРСР, 1983 року, передбачає, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР, 1983 року, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР 1983 року. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

ОСОБА_1 , розірвавши шлюб з ОСОБА_2 та виселившись разом з дочкою ОСОБА_3 , втратили право користування будинком, оскільки не мешкають в ньому більше двох років.

Вказане вище тлумачення норм статей 383, 391, 405 ЦК України у поєднанні із ст.156 ЖК України з урахуванням встановлених обставин у справі, є таким, що гарантує ефективний захист прав власника житлового будинку.

Між тим, суд першої інстанції на власний розсуд змінив підстави звернення ОСОБА_2 з даним позовом, вдавшись до помилкового аналізу розірвання договору найму, не звернувши уваги на те, що позов обгрунтовано захистом права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право на житлове приміщення.

Матеріалами справи доведено, що відповідачі два роки не проживають в будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Так, з висновку Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області від 24.03.2020 року № 01-45/261 вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3 починаючи з 01.09.2014 року по 11.01.2016 року навчалась в Савинській ЗОШ І-ІІ ст. Оржицького району, починаючи з 15.01.2016 року по 25.08.2019 року дитина навчалась в Яблунівській ЗОШ І-ІІ ст.

При цьому Оржицька РДА, як орган опіки та піклування, не заперечвав щодо задоволення позову ОСОБА_2 та вважав за можливе визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком в АДРЕСА_1 (а.с.70).

З відповіді управління соціального захисту населення Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області від 09.10.2019 року № 01-26/2656 вбачається що ОСОБА_1 (прізвище ОСОБА_9 до укладення шлюбу) знята з обліку у зв`язку зі зміною місця проживання 31.03.2017 року .

Відповідач добровільно виїхала з будинку позивача, забравши свої речі, що вбачається з акту жителів сел. Оржиця від 23.09.2019 року (а.с.18).

Безпідставним є посилання районного суду на норми ст. 71 ЖК Української РСР, яка регулює правовідносини, що виникають в державному житловому фонді.

Факт укладення договору найму колегія суддів оцінює з врахуванням положень Сімейного кодексу України, адже, зареєструвавши шлюб ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 набула статусу члена сім`ї власника будинку, а тому згідно із ст. 156 ЖК Української РСР набула рівних прав на будинок, як і власник.

Крім того, помилковими є посилання суду на інвалідність ОСОБА_3 , адже інвалідом з дитинства є спільний син сторін - ОСОБА_8 .

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2020 року та прийняття нового про задоволення позовних вимог, визнавши ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Враховуючи вказане та згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Юхимович Світлани Андріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2020 року скасувати, прийняти нове.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1921 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: О. І. Обідіна

Л.М. Хіль

Повний текст постанови складено 06.08.2020 р.