Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1744/19
Провадження № 2/945/254/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 липня 2020 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого- судді Войнарівського М.М.

при секретарі Трифонової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа Служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації виконувач функції органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

23.09.2019року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів на користь особи, яка буде призначена законним опікуном.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з червня 2015 року в її сім`ї проживає її молодша сестра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їх мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .Відповідач не цікавиться своєю дитиною, весь цей час його не хвилює матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток доньки.Участі у вихованні дитини не приймає,матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Така поведінка відповідача, на думку Позивача, свідчить про те, що він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася при цьому подала заяву в якій свої позовні вимоги підтримала,розгляд справи просила провести без її участі, проти заочного рішення у справі не заперечуває.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання був повідомлений вчасно,у судове засідання не з`явився без повідомлення причин; відзив не подавав.

Представник третьої особи служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації виконувач функції органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився при цьому подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності,стосовно позовних вимог проти задоволення не заперечує.

Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 в графі батько зазначений ОСОБА_2 ,в графі мати ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 виданого 24.06.2015 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 40 років.

Згідно листа ГУНП в Миколаївській області ОВП Миколаївського районного відділу поліції від 04.07.2019 року № 4921/69-2019 відносно ОСОБА_2 ,1956 року народження складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184КУпАП за ухилення від належного виконання батьківських обов`язків, щодо створення належних умов життя, навчання та виховання по відношенню до своєї неповнолітноьї дитини.

Як вбачається з характеристики Шуринського ЗЗСО І-ІІІ ступенів від 24.04.2019 року за №45 ОСОБА_5 проживає у сім`ї старшої сестри ОСОБА_1 позивачки по справі, яка займається її вихованням та приділяє багато уваги навчанню дитини, відвідує батьківськи збори, надає допомогу класному керівнику.

У своєму висновку служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконуючої функції органу опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За частиною четвертою статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Відтак, відповідач протягом тривалого часу не приділяв належної уваги розвитку своєї доньки, ухилялась від виконання своїх обов`язків по її вихованню: не піклувався про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувався з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та не створював умов для отримання дитиною належної освіти.

При вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема.

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитину необхідним, не виявляє турботу, навіть цікавість щодо своєї доньки, тому позов у частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню.

Натомість позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь особи,яка буде призначена законним опікуном аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з їх передчасністю.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернення до суду з вказаними вимогами в подальшому.

За приписами частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору на користь позивачки у розмірі 768,40грн.

Керуючись ст.ст. 150, 155, 164-166, 170, - Сімейного кодексу України,

ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа Служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації виконувач функції органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів- задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,уродженця м.Миколаєва, паспорт серія НОМЕР_3 ;зареєстрованого АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,уродженця м.Миколаєва, паспорт серія НОМЕР_3 ;зареєстрованого АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ,паспорт серія НОМЕР_4 ;РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 768грн.40коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду

Суддя М. М. Войнарівський