Справа № 185/1604/20
Провадження № 2/185/2045/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 червня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в м. Павлограді, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна (квартири)
В С Т А Н О В И В
Позивач 02.03.2020 року звернувся до суду з позовом до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) області про зняття арешту з майна (квартири).
Обґрунтовуючи позов посилається на те, що 5 квітня 2007 року ним було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим В.І. Право власності було зареєстровано 11.04.2007 року, що підтверджується витягом від 11.04.2017 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Донецька.
У січні 2020 року позивач вирішив продати вищевказану квартиру, але не зміг цього зробити, оскільки дізнався що на квартиру накладений арешт. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт на квартиру накладений 28.09.2007 року за №5747696 реєстратором: Шоста донецька державна нотаріальна контора. Підставою накладення арешту на квартиру стала постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони від 16.07.2007 року АЕ№826275, яка була винесена державною виконавчою службою у Київському районі м. Донецька. Більш того, боржником зазначений не позивач, як дійсний власник квартири ОСОБА_1 , а минулий власник квартири громадянин ОСОБА_2 .
30.01.2020 року на адресу відповідача було направлено заяву з вимогою зняття арешту з квартири. Але відповідач своїм листом від 12.02.2020 року повідомив, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Позивач вважає, що відповідачем арешт на квартиру був накладений незаконно та необґрунтовано, оскільки 16.07.2007 року на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони та безпосереднього накладення арешту, боржник - минулий власник квартири, який зазначений в реєстрі, вже не був власником квартири АДРЕСА_1 .
Зазначена квартира перебувала у власності позивача з 11.04.2007 року, тобто вже п`ять місяців до моменту накладення вищезазначеного арешту.
Позивач вважає що відповідачем грубо порушені його права як власника зазначеної квартири і тому даний арешт підлягає зняттю.
Позивач в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу без його участі (а.с.45-46).
Відповідач в судове засідання двічі поспіль не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).
Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).
Позивач зазначив відповідачем у позові Краматорський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), який являється неналежним відповідачем у справі.
Відповідно до ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Таким чином, заміна неналежного відповідача належним відповідачем проводиться судом тільки за клопотанням позивача.
Позивач в судове засідання не з`явився, письмових клопотань про заміну відповідача на адресу суду не надсилав, за власною ініціативою суд не має право провести заміну відповідача. Крім того, суду не відомі всі необхідні дані про належного відповідача.
Звернення з позовом до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.
За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати на судовий збір у сумі 840.80 грн. слід покласти на позивача по справі.

Керуючись ст.263, 264, 265 ЦПК України суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна (квартири) відмовити.
Витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 гривень покласти на ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя:В. О. Головін