Дата документу 21.07.2020 Справа № 337/2183/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/2183/19

Провадження №22-ц/807/1025/20-2

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року, повний текст якого складено 24 січня 2020 року, в складі судді Гнатик Г.Є. в справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.

В обґрунтування позову зазначала, що вона перебуває з відповідачем ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі з 07 квітня 2018 року. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачу на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані позивач, відповідач та їх малолітня донька.

Одразу після виписки її з дитиною з пологового будинку відповідач і його родичі вчинили сварку, не пустили батьків позивачки відвідати її та дитину та змусили її покинути квартиру разом з дитиною. З її речей, які залишилися у квартирі, були вилучені ключі від цієї квартири.

Вона неодноразово зверталася до відповідача з приводу отримання ключів від квартири, де залишилися її речі та дитини. Через деякий час позивачу було надано короткочасний доступ до квартири з метою забрати особисті речі.

Зазначає, що відповідач в квартирі не проживає, має стосунки з іншою жінкою, але надати можливість позивачу проживати з дитиною за місцем реєстрації не бажає. Позивач змушена проживати в квартирі своїх родичів, в якій окрім неї з малолітньою дитиною, проживає ще шість осіб, четверо з яких діти, що створює певні незручності у вихованні та розвитку дитини.

Оскільки відповідач відмовляється добровільно вселити в спірне житло дружину та малолітню доньку, спір неможливо вирішити мирним шляхом, тому позивач змушена звернутись до суду з позовом про захист порушеного права.

Ураховуючи викладене, просила суд усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_1 до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року залучено до участі в розгляді цієї справи у якості третьої особи орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року позов задоволено.

Усунено перешкоди ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 768, 40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийняв від позивача докази після закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, порушивши ч.8 ст. 83 ЦПК України. Вказує, що ОСОБА_2 сама, за власною ініціативою, виїхала із належної йому квартири до квартири своєї матері, яка знаходиться в тому ж будинку. Доказом добровільної зміни місця проживання позивачки є відсутність її речей в квартирі, що свідчить не про те, що він її вигнав або не впускав, а навпаки, про те, що вона сама забрала все, що вважала за потрібне. Після того, як позивачка змінила місце проживання, він тимчасово переїхав проживати до своєї бабусі та дідуся, які потребували допомоги. З метою зменшення фінансового навантаження він як одноосібний власник квартири, уклав договір оренди з ОСОБА_3 строком на чотири місяці. Звертає увагу, що він не виганяв ОСОБА_2 з квартири, тим паче із новородженою дитиною, а також йому не відомо, де вона діла свої ключі від квартири.

У судове засідання, призначене на 21 липня 2020 року учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялись про місце та час розгляду справи ( т.2 а.с. 42-46).

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване тим, що Кабінет Міністрів України прийняв рішення продовжити дію адаптивного карантину в Україні до 31 липня 2020 року, та у зв`язку із зростанням кількості короно хворих.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутністю особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що в судові засідання, призначені на 28 квітня 2020 року та 19 травня 2020 року ОСОБА_1 та його представник не з`являлися. Направлялись клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19 ( т.1 а.с.211,234)

В судове засідання, призначене на 02 червня 2020 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився. Подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що ним припинено співпрацю з адвокатом Нікітіною Т.Г., яка не може взяти участь у судовому засіданні на період карантину, станом на 01 червня 2020 року не знайшов адвоката, який зможе представляти його інтереси ( т.2 а.с.5)

В судове засідання, призначене на 23 червня 2020 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився. Подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному ( т.2 а.с.27-28).

В судове засідання, призначене на 21 липня 2020 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився. Подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки Кабінет Міністрів України прийняв рішення продовжити дію адаптивного карантину в Україні до 31 липня 2020 року, та у зв`язку із зростанням кількості короно хворих.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 №500 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів». Зокрема, продовжено дію адаптивного карантину в України до 31 липня 2020 року із ослабленням карантинних закладів.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 , зазначаючи про продовження дії карантинних заходів, в обґрунтування підстав відкладення розгляду справи не вказав яким чином вказані заходи перешкоджають розгляду справи або його прибуттю до суду (перебування в режимі самоізоляції, обсервації, лікарняний в зв`язку із ознаками вірусного захворювання тощо).

Неявка відповідача ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги на рішення суду, оскільки апеляційний суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів справи та доводів апеляційної скарги.

До того ж, ОСОБА_1 будь-яких доказів суду апеляційної інстанції не надавав, клопотання про дослідження нових доказів в своїй апеляційній скарзі не заявляв.

Розглянувши клопотання відповідача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи суд визнав його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки Постановою Кабінету Міністрів № 500 від 17.06.2020 з 22.06.2020 карантинні заходи пом`якшені, дозволена робота адвокатських офісів, запроваджено адаптивний карантин, який не містить заборони приймати участь у судових засіданнях, а тому неявка відповідача у судове засідання не є підставою для повторного відкладення розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивачка є членом сім`ї власника спірної квартири, оскільки перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі, однак не може користуватися квартирою нарівні із власником, оскільки відповідач не надає доступ до квартири.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 з 07 квітня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ( а.с.7).

Відповідачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 104-106, 117-120), в якій зареєстровані: позивачка ОСОБА_2 з 11 вересня 2018 року (а.с.9), малолітня ОСОБА_1 з 18 березня 2019 року (а.с. 8) та відповідач ОСОБА_1 з 12 липня 2005 року (а.с. 12).

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут).

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

За положеннями статті 47 Конституції України та статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплено положення про те, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За змістом частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та малолітня дитина ОСОБА_1 вселились у спірну квартиру в якості членів сім`ї її власника ОСОБА_1 , зареєстровані в ній, отже, набули право користування цим майном. У встановленому законом порядку питання про визнання їх такими, що втратили право користування житлом або їх виселення, не вирішувалось.

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_2 звернулася до Хортицького ВП з приводу неправомірних дій чоловіка ОСОБА_1 , який 18 серпня ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у вказаній квартирі спровокував з нею сварку, в ході якої виражався на її адресу нецензурною лайкою та виштовхував її з квартири. За результатами розгляду вказаної заяви Хортицьким ВП була проведена перевірка, у результаті якої із ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення порушень норм чинного законодавства (а.с. 37-38).

11 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (орендатор) було укладено Договір оренди квартири АДРЕСА_2 , відповідно до п. 2.2. якого у вказаній квартирі будуть проживати орендатор та ОСОБА_4 . Строк оренди становить з 11 листопада 2019 року до 01 березня 2020 року (а.с. 98-102).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищевказані факти свідчать про небажання відповідача надати доступ до квартири дружині разом з малолітньою дитиною.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_2 є членом сім`ї ОСОБА_1 , а вказана квартира є зареєстрованим місцем проживання сторін та їх малолітньої дитини, наявність конфлікту між подружжям, вимушене тимчасове переселення ОСОБА_2 до її батьків, невизнання відповідачем права позивача користування спірним житлом та чинення перешкод у користуванні, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Заперечення відповідачем права позивача на проживання у квартирі свідчить про наявність спору між ними з цього приводу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 добровільно виселилась з квартири за місцем реєстрації, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом прийнято докази від позивача після закінчення підготовчого судового засідання, на правильність висновків суду не впливають та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ч.8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18 серпня 2019 року отримано ОСОБА_2 01 жовтня 2019 року, тобто після призначення справи до судового розгляду, що підтверджується її підписом на вказаному протоколі (а.с. 38-зворот).

Інших достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 рокув цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 липня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова