ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 640/17438/16-ц

провадження № 22-ц/818/169/20

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа - Харківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2019 року в складі судді Бородіної Н.М.,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом про: визнання за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом права приватної власності на 6/128 частин за кожною в житловому будинку АДРЕСА_1 (надалі Житловий Будинок) після смерті їх матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є спадкоємцем їх батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є спадкоємцем бабусі - ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є спадкоємицею після смерті сестер: ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , та після смерті брата (двоюрідного дідуся позивачів) ОСОБА_12 , якій загинув у Великій Вітчизняній Війні; після смерті ОСОБА_13 , померлого в 1959 році; визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом права приватної власності на 14/128 частин в Житловому будинку, які залишились після смерті його батька, ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , який є спадкоємцем після смерті його бабусі - ОСОБА_15 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка є спадкоємицею після смерті її прадіда ОСОБА_16 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 , та прабабки ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка успадкувала після смерті своїх сестер (їх двоюрідних бабусь, дідусів, тіток): ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ; після смерті брата (двоюрідного дідуся позивачів) ОСОБА_12 , якій загинув у Великій Вітчизняній Війні; після смерті ОСОБА_13 , померлого в 1959 році; перерозподіл ідеальних часток у праві власності на Житловий будинок наступним чином: ідеальна частка ОСОБА_1 складає 40/100 частин; ОСОБА_2 - 40/100 частин; ОСОБА_3 - 6/100 частин; ОСОБА_4 - 14/100 частин; визначення порядку користування Житловим будинком з частковим урахуванням перерозподілу ідеальних часток в праві власності на житловий будинок, а також з урахуванням фактичного користуванням співвласниками, а саме встановити, що:

ОСОБА_1 з часткою 40/100 частин відповідно до технічного паспорту КП «Харківське Міське БТІ» реєстровий №1201/10 від 05.04.2016 (надалі Технічний паспорт) отримує у користуванні квартиру № 4 з окремим входом з наступними приміщеннями житлового будинку літер А-1, будівлями та спорудами: коридор 4- 2 площею 3.7 кв.м., житлова кімната 4-3 площею 15.6 кв.м. санвузол 4-7 площею 2.5 кв.м., зливна яма літер №15, хвіртка літер №3, огорожі літер №1, №7, №8, ворота літер 4; ОСОБА_2 з часткою 40/100 частин відповідно до Технічного паспорту отримує у користуванні квартиру № 6 з окремим входом з наступними приміщеннями житлового будинку літер А-1, будівлями та спорудами, а саме: житлова кімната 6-2 площею 6.9 кв.м., житлова кімната 6-3 площею 12.1 кв.м., санвузол 6-1 площею 5.5 кв.м., кухня 6-4 площею 6.5 кв.м., зливна яма літер №15, хвіртка літер №3, огорожі літери №1, №7, №8, ворота літер 4; ОСОБА_3 з часткою 6/100 частин відповідно до Технічного паспорту отримує у користуванні квартиру № 5 з окремим входом з наступними приміщеннями житлового будинку літер А-1, з будівлями та спорудами, а саме: житлова кімната 5-4 площею 17.1 кв.м., хвіртка літер № 10, огорожі літери №1, №9, №11, №12; Сисоєва Л. М. з часткою 14/100 частин, відповідно до Технічного паспорту отримує у користуванні квартиру №3 з окремим входом з наступними приміщеннями житлового будинку літер А-1, з будівлями та спорудами, а саме: кухня літер 3-3 площею 10.7 кв.м., підсобне приміщення літер 3-4 площею 5.8 кв.м., житлова кімната літер 3-5 площею 17.9 кв.м., огорожі літер №6, №7, №13, ворота літер №14, навіс літер «М» площею 15.2 кв.м.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по 35/128 частин Житлового будинку та Ѕ частини житлової прибудови «А2-1» до Житлового будинку. Співвласником 32/128 частин Житлового будинку є ОСОБА_4 . ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_15 на 1/16 частину (8/128 частин) Житлового будинку та 3/64 (6/128) частин Житлового Будинку, що залишилися після смерті його батька - ОСОБА_14 . Право власності на спадщину ОСОБА_3 не оформив. З урахуванням часток кожного співвласника: 35/128 частин ОСОБА_2 , 35/128 частин ОСОБА_1 , 32/128 частин ОСОБА_4 та неоформленої частини спадщини ОСОБА_3 8/128 частин Житлового будинку - на час звернення до суду залишається неоформленою спадщина на 18/128 частин Житлового будинку. Позивачі зазначають, що мають право на спадкування зазначеної частини Житловго Будинку в порядку спадкування за законом тому, що є родичами спадкодавців.

А саме, Житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_17 на підставі рішення суду від 15 грудня 1922 року. ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_17 померла, та 25.02.1937 право власності на Житловий будинок в порядку спадкування за заповітом оформили її діти: ОСОБА_9 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_18 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та онук - ОСОБА_13 .

В 1959 році помер ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_9 . Після їх смерті залишилася спадщина у вигляді 2/8 частини Житлового будинку. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.08.1996 право власності на спадщину у вигляді 2/8 частини Житлового будинку перейшло ОСОБА_20 , ОСОБА_21 - по 1/8 частки кожній. На час подачі позову вказані 2/8 частки житлового будинку належать ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору дарування.

У ОСОБА_22 загинув ОСОБА_12 , який не мав дітей, і після його смерті залишилася спадщина - 1/8 частина домоволодіння. Його спадщину успадкували та прийняли у рівних частках сестри: ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та його брат ОСОБА_19 - кожний по 1/48 частин.

ІНФОРМАЦІЯ_12 померла ОСОБА_11 , дітей не мала, тому право власності на спадщину у вигляді 1/8 частини Житлового будинку та на 1/48 після смерті ОСОБА_12 перейшло спадкоємцям другої черги, сестрам: ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та її брату ОСОБА_19 кожному по 7/240 частин.

ІНФОРМАЦІЯ_13 померла ОСОБА_10 . Після її смерті залишилася спадщина у вигляді 42/240 часток Житлового будинку, з них - 1/8 частина Житлового будинку за заповітом, 1/48 частина - після смерті брата ОСОБА_12 , 7/240 частина - після смерті ОСОБА_11 , залишилася відкритою.

Її діти ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , спадщину у встановлений законом строк не прийняли.

Після смерті ОСОБА_10 право власності на спадщину перейшло спадкоємцям другої черги, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, сестрам: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 та брату ОСОБА_19 в рівних частках по 42/960 часток кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_15 померла ОСОБА_8 . Після її смерті залишилася спадщина - 1/8 частина Житлового будинку, яка успадкована дітьми ОСОБА_7 , ОСОБА_15 по 1/16 частки.

Після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , належну йому 1/16 частку Житлового будинку як спадщину успадкувала його дружина ОСОБА_6 (мати позивачів). Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину від 17.10.2005 право власності на Житловий будинок перейшло її дітям - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/32 частці та залишилась не оформленою частка спадщини у розмірі 42/960. Вказану частину 42/960 часток домоволодіння наслідують ОСОБА_3 у розмірі Ѕ частки та ОСОБА_1 з ОСОБА_2 - кожна по 1/4 частині.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свою спадщину оформили відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 у цивільній справі № 2018/2-32/11. Не оформлена частина спадщини ОСОБА_3 складає 1/16 та 3/64 частин Житлового Будинку, що складає 14/128 частин.

Після смерті ОСОБА_19 , який загинув під час ОСОБА_22 та визнаний рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.03.1994 померлим, належну йому 1/8 частку Житлового будинку успадкувала дружина - ОСОБА_25 .

Після смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_16 право власності на 1/8 частку Житлового будинку перейшло її доньки - ОСОБА_26 , яка фактично вступила у володіння та управління спадщиною, поховала свою матір, володіла спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_17 ОСОБА_26 померла. Її спадкоємцем за заповітом була донька ОСОБА_27 . Остання успадкувала 28/128 частин Житлового будинку, що залишилася після смерті ОСОБА_19 у розмірі 1/8 за заповітом, 1/48 частки після смерті брата ОСОБА_12 , 7/240 після смерті ОСОБА_11 , 42/960 частин після смерті ОСОБА_10 .

Потім ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виплатили ОСОБА_27 грошову вартість зазначених вище часток у Житловому Будинку та оформили відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 у цивільній справі №2018/2-32/11 за собою право власності по 14/128 частин Житлового будинку за кожною.

ІНФОРМАЦІЯ_18 померла ОСОБА_18 , яка була спадкоємицею 1/8 частки Будинку в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_17 , 1/48 частки Житлового будинку - після смерті брата ОСОБА_12 , 7/240 частини - після смерті сестри ОСОБА_11 , 42/960 часток - після смерті сестри ОСОБА_10 , які вона успадкувала шляхом вступу у фактичне володіння.

ОСОБА_18 мала єдиного сина - ОСОБА_28 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_19 . Його донька ОСОБА_29 є єдиною спадкоємицею після смерті батька. Оскільки на час смерті ОСОБА_18 спадкоємець першої черги - її син вже помер, ОСОБА_29 залишилася спадкоємицею першої черги за законом після смерті своєї бабусі та прийняла спадщину. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 лютого 1997 року за ОСОБА_29 визнано право власності на 1/8 частину Житлового Будинку в порядку спадкування за законом. За належні їй частки будинку ОСОБА_29 отримала грошову компенсацію на підставі мирової угоди, укладеної з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за останніми визнано право власності на належні ОСОБА_29 частини Житлового будинку, що підтверджено рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 у цивільній справі №2018/2-32/11.

Окрім визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування, позивачі просили суд перерозподілити ідеальні частки у праві спільної часткової власності на будинок і, як слідство, збільшити їхні частки у Житловому будинку за рахунок садкового майна у зв`язку із набуттям ними права власності на прибудову до Житлового будинку - літ «А2 - 1». В реєстрації права власності на зазначену прибудову їм було відмовлено тому, що вона не входить до складу Житлового будинку та не має окремої адреси. Розрахунок вартості належних сторонам у справі часток здійснений виходячи з інвентаризаційної вартості Житлового будинку та ідеальні частки складають: по 40/100 частин за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 6 / 100 - за ОСОБА_3 14/100 - за ОСОБА_4 .

Оскільки Житловий будинок фактично розподілений між співвласниками на чотири окремі квартири: № 3,4,5,6, що відображено в Технічному паспорті, позивачі просили суд встановити порядок користування Житловим будинком за тим порядком, що фактично склався та зафіксований в технічній документації.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачами не надано доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_15 її сином - ОСОБА_14 , а після смерті ОСОБА_30 прийняття спадщини його сином - відповідачем по справі ОСОБА_3 . Суду не надано доказів родинного зв`язку між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є родичами ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , внаслідок чого позивачі у справі є спадкоємцями за законом. Крім того, матеріали справи не містять даних про звернення позивачів до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину та відмову нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії, що є підставою для відмови в задоволені позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи. Висновок суду про відсутність у позивачів права на спадкування 12/128 ( по 6/128) частин спірного будинку по лінії ОСОБА_9 та ОСОБА_13 не відповідає обставинам справи та наданим до неї доказам. Спірними є по 1/8 частки Житлового Будинку, що залишилися після двоюрідних бабусь та дідусів позивачки починаючи з 1937 року, а саме, після смерті ОСОБА_12 , частка якого мала б бути розподілена між спадкоємцями 2-ї черги- сестрами та братами по 1/48 частині кожному: ОСОБА_8 (бабуся позивачки), ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 ; після смерті ОСОБА_11 її частка ( 1/8 частина та 1/48 частина після ОСОБА_12 ) мала б бути розподілена між спадкоємцями 2-ї черги- сестрами та братами по 7/240 частин кожному - ОСОБА_8 (бабуся позивачки), ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 ; після смерті ОСОБА_10 залишилась спадщина 42/240 частин, спадкоємці якої не прийняли спадщину ні фактично , ні юридично. Всі вищезазначені частки у спадщині перейшли в порядку спадкування бабусі позивачці ОСОБА_8 , яка постійно мешкала у Житловому будинку зі своїми сестрами та братами спадкодавцями та кожного разу фактично приймала спадщину після кожного з них, тому її спадкова частка підростала до її вже законної 1/8 частини. Апелянт не згодна з твердженням суду, що нібито спадщина на 12/128 частку будинку прийнята виключно ОСОБА_21 та ОСОБА_31 тому, що інші спадкоємці, наприклад, батьки позивачки, також приймали спадщину після зазначених у позові спадкодавців відповідно до наведених розрахунків. Після смерті співвласників Житлового будинку, що були рідними братами та сестрами, частки у праві власності в Житловому будинку фактично ставали спадщиною, спадкоємці другої черги зазначену спадщину не оформляли належним чином, але мешкаючи в будинку фактично приймали її від усіх співвласників, що не мали спадкоємців першої черги. Про це вказує рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.08.1996, яким визнано право власності по 1/8 частині кожній за ОСОБА_21 та ОСОБА_20 в Будинку. Але в той же час ні на яку іншу спадщину у вигляді часток права власності в цьому ж будинку вони не претендували та не вважали, що можуть претендувати. Апелянт вважає себе власницею спадку у вигляді частки Житлового Будинку, що був неоформлений нею у межах позову, але був фактично та юридично прийнятий нею та іншими позивачами за законом в частках після смерті бабусі позивача ОСОБА_8 , її сестер та брата. Внаслідок невірного встановлення обставин у справі судом порушені норми матеріального права, а саме, суд не застосував окрім положень Цивільного кодексу Української РСРС 1963 року положення пункту 4 та п. 5 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року.

Відзив на апеляційну скаргу не наданий.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з апеляційними скаргами на рішення суду не звернулися, судова колегія переглядає рішення суду від 14.08.2019 лише відносно апелянта ОСОБА_1 .

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно з даними свідоцтва про право на спадщину від 22 лютого 1937 року право власності на Житловий будинок з надвірними побудовами після смерті ОСОБА_17 в рівних частках набули її діти - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та онук - ОСОБА_13 (т.1 а.с. 20).

Позивач ОСОБА_1 заявляє своє право на спадкування після смерті бабусі - ОСОБА_8 , яка у свою чергу успадкувала спірні частини будинку після смерті своїх рідних сестер: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та брата - ОСОБА_12 .

Безпосередньо ОСОБА_1 належить 35/128 частин Житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину та рішення суду від 11.11.2013р.; ОСОБА_2 належить 35/128 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину та рішення суду від 11.11.2013р.; ОСОБА_4 - 2/8 частини на підставі договору дарування.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 у справі № 2018/2 - 32/11 за ОСОБА_1 визнане право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину прибудови літ. «А2-1» до Житлового Будинку, що складається з приміщень: кімната 4-4 (площею 14.0 кв.м.), кімната 4-5 (площею 7.9 кв.м.), кухня 4-6 (площею 6.8 кв.м.) та на сіни IX (площею 5.9 кв.м.), яка залишилася після смерті батьків: мами, ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , батька, ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , двоюрідної бабусі ОСОБА_18 .

Цим же рішенням за ОСОБА_1 визнане право власності в порядку спадкування за законом на 3/128 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , яке залишилось після смерті батьків: мами, ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , батька, ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , які успадкували після бабусі, ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка успадкувала після смерті своїх сестер (двоюрідних бабусь позивачів): ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ; після смерті брата (двоюрідного дідуся позивача) ОСОБА_12 , якій загинув у Великій Вітчизняній Війні.

Крім цього рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 до ОСОБА_1 за мировою угодою, укладеною між нею та відповідачами ОСОБА_29 та ОСОБА_27 , перейшло право власності на 7/32 (28/128) частин Житлового будинку, які останні набули в порядку спадкування.

В результаті чого за ОСОБА_1 було визнане право власності на 31/128 частину Житлового Будинку ( т.1 а.с.22 - 24).

Під час розгляду дійсної справи ухвалою суду від 29.11.2017 була призначена будівельно - технічна експертиза ( т.1 а.с. 205 - 208).

При проведенні судової будівельно - технічної експертизи № 25554 від 24.09.2018 експертом визначено, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 (яким збільшено часку у праві власності ОСОБА_1 на Житловий будинок) не містить остаточного розрахунку часток всіх співвласників Житлового Будинку. Тому експертиза містить таблицю розрахунку часток співвласників за рішенням суду від 11.11.2013. Відповідно до зазначеного розрахунку ОСОБА_8 (бабуся позивачки ОСОБА_32 ) за життя набула право на спадкування за заповітом та законом на 1/8 частину (заповіт ОСОБА_33 ), 1/48 частину (спадкування за законом після брата ОСОБА_12 ), 7/240 частин (спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_11 ), 42/960 частин (спадкування після сестри ОСОБА_10 ). Після смерті ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва на право на спадщину від 12.01.1996 право на спадкування по 1/16 частині Житлового Будинку набули ОСОБА_7 (батько ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) та ОСОБА_15 (бабуся ОСОБА_3 ). Крім цього, до кожного із зазначених спадкоємців за законом перейшло право на спадкування 1/96, 7/480, 42/1920 частин Житлового Будинку за законом, що були фактично прийняті ОСОБА_8 .

Після ОСОБА_7 право на спадщину за заповітом набули ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17.10.2005 (т.2 а.с.133)) та ОСОБА_6 за законом. Після смерті ОСОБА_6 право на спадкування на 1/32 частину та 3/128 частин будинку кожна набули ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . До них також перейшло право на спадкування 1/6 частини будинку, що була фактично прийнята спадкодавцем ОСОБА_6 після смерті чоловіка. Відповідно до мирової угоди, укладеної в ході розгляду цивільної справи № 2018/2 - 32/11, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додатково перейшло право власності на 28/128 частин Житлового будинку.

Тому фактично за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 у справі № 2018/2 - 32/11 ОСОБА_1 набула право власності на 1/32 частину (за свідоцтвом про право на спадщину від 17.10.2005), 3/128 частин (фактично прийнята спадщина) та 28/128 частин будинку (за мировою угодою), а всього на 35/128 частин будинку.

Зі змісту рішення суду від 11.11.2013 у справі № 2018/2 - 32/11 вбачається, що судом у рішенні правильно визначений розмір часток, з яких складається загальний розмір частки ОСОБА_1 , проте розмір часток зазначений з арифметичною помилкою 31/128 замість 35/128.

Вказане є підставою для усунення описки в рішенні суду від 11.11.2013 відповідно до вимог ст. 269 ЦПК України.

Згідно з висновком експертизи № 25554 не оформленими спадкоємцями залишилися 18/128 частин Житлового будинку. Саме на цю частину Будинку і претендують позивачі у справі № 640/17438/16-ц.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 також просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкування після своїх дядьків і тіток, які не оформляли спадщину після смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Відповідно до пунктів 4, 5 Перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2004 року (надалі ЦК України 2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 529 - 531 Цивільного кодексу Української РСР (надалі ЦК УРСР) в редакції 1963 року, спадкоємцями за законом першої черги були в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Таким чином, для застосування до спірних правовідносин положень ЦК України 2004 року, на які посилається апелянт, останній необхідно довести, що спадщина після смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не була прийнята їх спадкоємцями за законом - іншими братами і сестрами зазначених спадкоємців, якими згідно з матеріалами справи були ОСОБА_18 , ОСОБА_9 .

З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_18 та ОСОБА_9 були спадкоємці за законом, які успадкували належну спадкоємцям частину Житлового Будинку.

Так, за рішенням Київського районного суду від 09.08.1996 ОСОБА_29 успадкувала належну ОСОБА_18 1/8 частину будинку (яку остання успадкувала після смерті ОСОБА_17 ) та фактично прийняті ОСОБА_18 1/48, 7/240 та 42/960 частин будинку після смерті брата та сестер, а всього 28/128 частин Житлового Будинку. Право власності на зазначену частину відповідно до рішення Київського районного суду від 11.11.2013 перейшло до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та враховане експертом при розрахунку частки ОСОБА_1 в Житловому Будинку у розмірі 35/128 (т. 1 а.с. 218). ОСОБА_13 був онуком ОСОБА_17 , успадкував після неї 1/8 частину Житлового будинку і після покійних дядьків та тіток не спадкував.

Загальна частка, що належала ОСОБА_9 , складала 1/8 частину в порядку спадкування після смерті ОСОБА_17 та фактично прийняті ОСОБА_9 після смерті сестер та брата.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.08.1996 по справі № 2 - 840/5 після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_13 право власності в порядку спадкування за законом по 1/8 частині Житлового будинку було визнане за ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ( т.3 а.с. 46).

Судова колегія погоджується із застосуванням судом першої інстанції до спірних правовідносин вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року та зробленим на підставі цього висновком, що ОСОБА_21 та ОСОБА_20 як спадкоємці ОСОБА_9 та ОСОБА_13 за законом прийнявши спадщину на частину Житлового будинку , що була оформлена, прийняли спадщину на всю частину будинку, що фактично належала спадкоємцю ОСОБА_9 .

Підстави для застосування в даному випадку вимог пунктів 4, 5 Перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року відсутні.

Тому суд зробив вірний висновок, що частки 1/48, 7/240 та 42/960 частин будинку після смерті ОСОБА_9 належать її спадкоємцям ОСОБА_20 та ОСОБА_21 в рівних частках, оскільки останні прийняли спадщину за законом по 1/8 частині Житлового Будинку кожна.

За життя ОСОБА_21 та ОСОБА_20 подарували свою частку - 2/8 ОСОБА_4 , що підтверджується даними договору від 28.12.2006.

Доказів того, що ОСОБА_4 є родичкою спадкодавців та має право на спадкування належної їм частки Житлового будинку позивачкою не надано.

Те, що вони не оформили зазначені частки у встановленому порядку та розпорядилися тільки 2/8 частинами Житлового будинку (договір дарування від 28.12.2006) не позбавляє їх права на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_20 ОСОБА_21 померла, що підтверджується даними актового запису про смерть № 12829 від 30.08.2016 (т.1 а.с. 139). Згідно з інформацією Десятої харківської нотаріальної контори № 3533/01 - 16 від 18.12.2018 після смерті ОСОБА_21 , що проживала на час смерті за адресою: АДРЕСА_6 , до нотаріуса ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2019 року провадження у дійсній справі в частині вимог до ОСОБА_21 закрите ( т.3 а.с. 82).

Зазначена ухвала набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалася.

ОСОБА_20 померла ІНФОРМАЦІЯ_21 , що підтверджується даними актового запису про смерть № 14919 від 14.11.2011 (т.1 а.с. 140).

Згідно з інформацією приватного нотаріуса Мітякіної С.З. № 87/01 - 16 від 22.03.2019 після смерті ОСОБА_20 заведена спадкова справа, спадкоємцями померлої за законом є її син - ОСОБА_5 та чоловік - ОСОБА_34 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_22 (т.3 а.с. 53).

Таким чином, на теперішній час залишилася не прийнятою лише Ѕ частка від 1/48, 7/240 та 42/960 частин Житлового будинку, що успадкувала ОСОБА_21 після смерті ОСОБА_9 та яку вона не оформила за життя.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України 2004 року спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України 2004 року передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України 2004 року).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України 2004 року спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України 2004 року спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 в супереч вимог статей 12, 81 ЦПК України не надала суду доказів того, що вона є родичкою ОСОБА_21 до шостого ступеня споріднення та прийняла спадщину після неї в установленому законом порядку. Докази звернення ОСОБА_1 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та відмова нотаріуса у оформленні спадщини в матеріалах справи відсутні.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тому суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволені позову про визнання права на спадщину в порядку спадкування.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків, викладених в рішенні суду не спростовують, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 серпня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Н.П. Пилипчук