Справа № 226/751/20

Провадження № 2/226/378/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.

секретаря - Тіссен О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на гараж за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на гараж за набувальною давністю. В обґрунтування вимог зазначив, що в 2004 році він придбав у батька відповідача ОСОБА_4 на його умовах гараж загальною площею 32,30 кв.м., розташований біля гаражного кооперативу «Липова роща» в м.Мирноград Донецької області, який був побудований ОСОБА_4 на підставі рішення Димитровської міської ради народних депутатів виконавчого комітету №208 від 01.11.1989 року про виділ йому земельної ділянки для будівництва гаража в гаражному кооперативі «Липова роща». Договір купівлі-продажу не укладався, так як документи на гараж у ОСОБА_4 не були оформлені до кінця. 16.09.2014 ОСОБА_4 помер, тому права власності на гараж він набути не встиг, і на теперішній час гараж залишається чужим майном, яке він має намір оформити на себе. Зазначаючи на тому, що починаючи з 2004 року він відкрито, добросовісно і безперервно володіє зазначеним гаражем, підтримуючи його в належному стані та використовуючи його за призначенням, проти чого не заперечує відповідач, якому відомо, що він у його батька купив цей гараж, позивач просить суд визнати за ним в порядку ст.344 ЦК України право власності на вказаний гараж за набувальною давністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вимоги позивача підтримав і суду пояснив, що відповідачем у справі визначено сина ОСОБА_4 , якому належав гараж, так як син є правонаступником батька, незважаючи на те, що у спадкові права після смерті батька він не вступав. Відповідачу ОСОБА_3 відомо, що позивач купив цей гараж у його батька без документів, відповідач погоджується з тим, що на сьогодні гараж належить позивачу і повернення гаража від позивача він не вимагає, тому заявлені до нього позовні вимоги визнає повністю. В чому полягає спір між сторонами не зазначив.

Позивач та відповідач, будучи повідомленими про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно письмових пояснень відповідача, він підтверджує, що його батько ОСОБА_4 власноруч побудував гараж в гаражному кооперативі «Липова роща» на виділеній йому для цього земельній ділянці, який у 2004 році за домовленістю продав позивачу ОСОБА_2 . Документів на гараж батько не оформив, чому не звернувся з цього питання до органів місцевого самоврядування - йому не відомо. На вказаний гараж він не претендує і проти визнання за позивачем права власності на гараж в порядку набувальної давності не заперечує.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною другою зазначеної статті визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивачем у справі є особа, яка звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідачем є особа, до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача, пов`язані з порушенням, невизнанням або оспорюванням прав, свобод чи інтересів позивача. Тобто, між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову -обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі.

Відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за результатами розгляду справи відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17.

Клопотань про залучення до участі у справі співвідповідачів, заміни первісного відповідача належним від позивача або його представника суду не надходило. Примушувати сторони до вчинення тих чи інших процесуальних дій суд не може, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Згідно пункту 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України у розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Судом встановлено, що рішенням Димитровської міської Ради народних депутатів виконавчого комітету №208 від 01.11.1989 року, ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку для будівництва гаража площею 9 кв.м. в гаражному товаристві «Липова роща» (а.с.19).

Рішенням виконавчого комітету Димитровської міської ради №300 від 27.10.1990 йому надано дозвіл на оформлення документів на гараж, збудований в 1989році площею 32,3 м кв в гаражному товаристві «Липова роща».

Доказів на предмет підтвердження оформлення документів на спірний гараж (технічного паспорту, документу про введення гаражу в експлуатацію та ін.) та хто є власником майна суду не надано.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на гараж за ОСОБА_4 не зареєстровано.

Відповідно до письмової інформації міськрайонного управління у Покровському районі та м.Мирнограді головного управління держгеокадастру у Донецькій області державний акт на право власності/користування на земельну ділянку за адресою: Днецька область, м.Мирноград, гаражний кооператив «Липова роща» під будівництво гаражу ОСОБА_4 не видавався (а.с.50).

Як вбачається з наданих суду документів, обслуговуючий гаражний кооператив «Липова роща» зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі та взятий на облік як платник єдиного внеску лише 02.08.2011року. Серед засновників (учасників) юридичної особи прізвище ОСОБА_4 не значиться. Існування до зазначеного часу гаражного кооперативу не підтверджено.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що і йому, і батькові відповідача ОСОБА_4 в 1989 році за рішенням виконкому були виділені земельні ділянки для будівництва гаражів в гаражному кооперативі «Липова роща», проте невдовзі після будівництва кооператив розпався і ні він, ні ОСОБА_4 до членів кооперативу не входили. Чи оформляв документи на гараж ОСОБА_4 - йому невідомо.

Отже, підстав для висновку, що спірний гараж знаходиться у гаражному кооперативі, до якого може мати стосунки визначений позивачем відповідач, у суду немає.

Згідно довідки голови обслуговуючого кооперативу гаражного Кооператив «Липова роща» від 24.01.2020 позивач ОСОБА_2 членом кооперативу також не є.

За правилами ст. ст. 1216,1218,1220,1223 ЦК України з моменту смерті особи до спадкоємців переходять права та обов`язки спадкодавця, які належали йому на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Доводи позивача, що ОСОБА_3 є правонаступником після смерті батька ОСОБА_4 і може виступати відповідачем у справі, як і їх родинні стосунки, дата смерті ОСОБА_4 , вступ у спадщину, набуття права на спадкування, коло спадкоємців будь-якими належними доказами не доведені, а грунтуються лише на припущеннях позивача, що в силу положень ч.6 ст.81 ЦПК України є недопустимим.

Таким чином, вважати ОСОБА_3 належним відповідачем у справі суд не може і доходить висновку, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у справі № 642/6181/16-ц, висловленим у постанові від 29 серпня 2019 року.

З огляду на це, за відсутності належного відповідача у справі суд не вважає за необхідне наводити обґрунтування наявності чи відсутності у позивача права на визнання за ним права власності за набувальною давністю, створюючи преюдицію, так як позивач не позбавлений можливості, визначившись з належним відповідачем, яким за відсутності правонаступників може бути орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, звернутися до нього з відповідним позовом.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 141, 259, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , про визнання права власності на гараж за набувальною давністю залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до п.3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального Кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження рішення суду, визначений ст.354 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 06 липня 2020 року. Повний текст судового рішення виготовлено та підписано в нарадчій кімнаті 15 липня 2020 року.

Суддя Л.І. Клепка