ПОСТАНОВА

Іменем України

24 червня 2020 року м. Кропивницький

справа № 391/807/18

провадження № 22-ц/4809/397/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Голованя А.М., Чельник О.І.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області у складі судді Мумиги І.М. від 21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - державний нотаріус Компаніївської державної нотаріальної контори Узлова - Айзіме Світлана Юріївна про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна сестра ОСОБА_8 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 ; на земельну площею 6,86 га, що розташована на території Компаніївської селищної ради Компаніївського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на земельну площею 6,75 га, що розташована на території Компаніївської селищної ради Компаніївського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на земельну ділянку площею 1029,8 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_2 ; на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_3 , на автомобіль марки Lada 21154, кузов НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 .

Він як спадкоємець другої черги за законом, подав до Компаніївської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, після чого йому стало відомо, що державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори Узловою - Айзіме С.Ю. заведена спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_8 на підставі заяв про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно заповіту від 26 травня 2018 року посвідченого державним нотаріусом нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори Узловою - Айзіме С.Ю., ОСОБА_8 заповіла все своє майно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

На думку позивача, вказаний заповіт є недійсним з тих підстав того, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, оскільки ОСОБА_8 хворіла на рак лівої молочної залози IV стадії, у зв`язку з чим їй були приписані наркотичні препарати «морфін». Після приймання вказаного препарату ОСОБА_8 дуже погано себе почувала, в неї було почуття розгубленості, не розуміла де вона знаходиться та що з нею відбувається. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скористалися її безпорадним станом для складання заповіту на їх користь.

Також зазначив, що його сестра жалілася йому на те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знущалися над нею, не випускали її на вулицю, прив`язували її, не годували та кололи препаратами після яких вона нічого не пам`ятала.

За тиждень до смерті ОСОБА_8 , він разом зі своєю дочкою ОСОБА_2 приїхав до неї додому, щоб забрати її до м. Бобринця, де він проживає, але відповідачі заперечували цьому, у зв`язку з чим він був вимушений звертатися до поліції.

Крім того, вказав, що ОСОБА_8 була складена посмертна записка, в якій вона повідомила про те, що в неї забрали кошти в сумі 13 000 доларів США та 150 000 грн., які знаходяться у ОСОБА_6 , а також те, що її напували наркотиками і вона нічого не пам`ятала.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_8 26 травня 2018 року, посвідчений державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори Узловою - Айзіме С.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 289.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є рідними братом та сестрою /т. 1 а.с.18-19/.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 3 від 20.09.2018 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_12 , про що свідчить актовий запис № 29 від 26.09.1956 року та змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_8 » /т. 1 а.с.33/.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /т . 1 а.с 20/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 07.05.2018 року, ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 1 а.с. 21/.

Згідно державного акта на право приватної власності на землю серії КР № 00009517 від 30.03.1999 року ОСОБА_15 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 1029,8 га на території Кіровограської міської ради по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого підсобного господарства /т. 1 а.с. 22/.

Відповідно до актів про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 09.11.1998 року встановлено, що ОСОБА_8 мала у власності земельну ділянку площею 6,86 га, що розташована на території Компаніївської селищної ради Компанівського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 6,75 га, що розташована на території Компаніївської селищної ради Компанівського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /т. 1 а.с. 23-24/.

Відповідно до архівних довідок № 49651 від 17.09.2018 року та № 49647 від 17.09.2019 року, виданих обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» встановлено, що за архівними даними реєстрових книг станом до 01.01.2013 року зареєстровано за ОСОБА_8 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 25-26/.

Згідно дозволу № 566 від 12.10.1993 року, встановлено, що ОСОБА_15 на підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів надано земельну ділянку під будівництво по АДРЕСА_2 /т .1 а.с. 27/.

З договору купівлі - продажу від 01.11.2012 року встановлено, що ОСОБА_15 придбано у власність автомобіль Lada 21154 /т. 1 а.с. 28-29/.

З витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52067644 від 26.05.2018 року та № 53164740 від 04.09.2018 року встановлено, що ОСОБА_8 складено заповіт за № в реєстрі 62480903 та заведено спадкову справу № 62933288 /т. 1 а.с. 30, 32/.

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52019769 від 23.05.2018 року встановлено, що після смерті ОСОБА_15 заведено спадкову справу № 62460185 /т. 1 а.с. 31/.

Як вбачається з заповіту від 26.05.2018 року ОСОБА_8 належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2 . Належну на праві приватної власності на підставі державного акту КР № 1006, виданого Компаніївською селищною радою Кіровоградської області 04.05.1999 року, земельну ділянку, площею 6,86 га, що розташована на території Компаніївської селищної ради Компаніївського району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповіла ОСОБА_2 . Всі інші її права та обов`язки, які належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому та все її майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частках кожному /т. 1 а.с.34/.

Як вбачається з виписного епікризу № 911 встановлено, що ОСОБА_8 знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Компаніївської центральної районної лікарні з 30.05.2018 року по 11.06.2018 року з діагнозом рак правої молочної залози /т.1 а.с.36/.

З довідки № 23 від 25.05.2018 року, виданої Компаніївською центральною районною лікарнею Кіровоградської області встановлено, що в ОСОБА_8 психічних розладів не виявлено /т.1 а.с. 84/.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі статті 225 ЦК України звертається: або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду

від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц та від 20 червня

2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі

№ 278/4583/13-ц.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2018 року призначено у справі посмертну судову комплексну психолого-психіатричну експертизу.

Висновком судово-психіатричного експерта № 77 від 05.03.2019 року встановлено, що з 27.12.2017 року по 23.08.2018 року ОСОБА_8 у період застосування до неї медичного препарату (морфіну) не страждала будь-якими психічними захворюваннями. За своїм психічним станом могла 26.05.2018 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Психічний стан на час складання заповіту 26.05.2018 року дозволяв їй усвідомлювати свої дії та керувати ними /т. 1 а.с.121-123/.

Враховуючи те, що оспрюваний заповіт відповідає внутрішній волі заповідача, оскільки встановлено, що на час складання заповіту ОСОБА_8 не страждала психічними розладами, усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржника з висновком експертизи судово-психіатричного експерта № 77 від 05.03.2019 року, у зв`язку з чим під час розгляду справи в апеляційному суді ним були заявлені клопотання про призначення додаткової та повторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, у задоволенні яких ухвалами від 18.02.2020 року було відмовлено.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.07.2020 року.

Судді:

О.А.Письменний А.М. Головань О.І. Чельник