ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 червня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1961/19

Головуючий у першій інстанції Меженнікова С. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/708/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Губар В.С.,

секретарі: Кривопиша Я.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

дата та місце складання повного тексту рішення: 28 лютого 2020 року, м.Чернігів

В С Т А Н О В И В :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Банк Київська Русь» коштів за Договором №14495-44.20 банківського вкладу в іноземній валюті «Вигідний 2015» від 23 лютого 2015 року в сумі 5000 євро; відсотків за Договором №14495-44.20 банківського вкладу в іноземній валюті «Вигідний 2015» від 23 лютого 2015 року в сумі 1545,76 євро; коштів за Договором №14501-44.20 банківського вкладу в іноземній валюті «Вигідний 2015» від 23 лютого 2015 року в сумі 20628,3 євро; відсотків за Договором №14501-44.20 банківського вкладу в іноземній валюті «Вигідний 2015» від 23 лютого 2015 року в сумі 6377,25 євро.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 лютого 2015 року за договором банківського вкладу в іноземній валюті «Вигідний 2015» №14495-44.20 ОСОБА_1 внесла в ПАТ «Банк «Київська Русь» грошові кошти в сумі 5000 євро під 7% річних зі строком повернення вкладу до 23 березня 2015 року у зв`язку з чим банк відкрив ОСОБА_1 рахунок №051. Цього ж дня ОСОБА_1 за іншим договором банківського вкладу в іноземній валюті «Вигідний 2015» № НОМЕР_1 внесла в ПАТ «Банк «Київська Русь» грошові кошти в сумі 29000 євро під 7% річних зі строком повернення вкладу до 23 березня 2015 року у зв`язку з чим банк відкрив рахунок №052. Перерахування вказаних коштів підтверджується меморіальними ордерами № 3 та № 4 від 23 лютого 2015 року.

19 березня 2015 року Правлінням Національного банку України була прийнята постанова №190 «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії неплатоспроможних». 16 липня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь», які 05 грудня 2016 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду визнанні протиправними та скасовані. 08 червня 2016 року постановою Вищого адміністративного суду України постанову апеляційної інстанції в цій частині було залишено в силі. Оскільки рішенням суду було визнано протиправними та скасовано постанову Правління НБУ від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та постанову Правління НБУ від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь», а отже банк функціонує в якості діючої банківської установи, тому позов позивачем пред`явлено саме до банку.

Також позивач зазначив про відсутність підстав для застосування обмежень, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», строк вкладу є закінченим, а кошти по Договору та нараховані відсотки підлягають поверненню позивачу.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції виходив з того, що 20 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру ліквідації ПАТ «Банк Київська Русь». На момент ухвалення рішення судом у банку було введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру його ліквідації, що відповідно законодавства та висновків Верховного Суду унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», котрий є приорітетним відносно інших законодавчих актів України та визначає черговість задоволення вимог кредиторів

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 адвокат Кілічава Т.М., звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невірне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу позовної заяви.

Загалом особа, яка подає апеляційну скаргу вважає, що з моменту набрання постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року законної сили постанови Правління НБУ від 19 березня 2015 року №190 «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії неплатоспроможних та від 16 липня 2015 року №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь» втратили юридичну силу та не створюють правових наслідків. Тобто банківська ліцензія не є відкликаною і процедура ліквідації жодним органом не оголошена, тому підстав для застосування обмежень в отриманні коштів вкладів, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» немає та строк вкладу є закінченим, тому кошти по договору та нараховані відсотки підлягають поверненню.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції неправомірно відхилено її клопотання про відкладення розгляду справи, що є порушення норм процесуального права.

У наданий судом строк ПАТ «Банк «Київська Русь» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що запровадження процедури ліквідації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним та пріоритетним відносно інших законодавчих актів у таких правовідносинах.

Від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких позивачка наполягає, що підстав для застосування обмежень в отриманні коштів вкладів, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», немає та строк вкладу є закінченим, тому кошти по договору та нараховані відсотки підлягають поверненню. Просить задовольнити її апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки в порядку відеоконференції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір №14495-44.20 банківського вкладу в іноземній валюті «Вигідний 2015», згідно якого позивачка здійснила вклад в розмірі 5000 євро для чого відкрила в банку рахунок №051 (а.с.7-8).

Кошти в сумі 5000 євро згідно меморіального ордеру №3 від 23 лютого 2015 року перераховані на рахунок №051 (а.с.11).

Згідно договору №14501-44.20 банківського вкладу в іноземній валюті «Вигідний 2015», укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь», позивачка також розмістила в банку кошти в сумі 29000 євро для чого відкрито рахунок №052 (а.с.9-10).

Кошти в сумі 29000 євро відповідно до меморіального ордеру № 4 від 23 лютого 2015 року перераховані на рахунок №052 (а.с.11).

Згідно виписок від 22 серпня 2019 по особовим рахункам ОСОБА_1 №051 та №052, позивачці 24 червня 2015 року відшкодована гарантована сума вкладу за договором № 14495-44.20 від 23 лютого 2015 року в сумі 5000 євро та за договором №14501-44.20 від 23 лютого 2015 року 1618,28 євро. Баланс рахунку №051 на кінець звітного періоду становить - 0.00, а по рахунку №052 27381,72 євро (а.с.84-85).

Вбачається, що 19 березня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних, прийнято рішення № 61 про запровадження з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію (а.с.71-72).

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №116 від 15 червня 2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» по 19 липня 2015 року включно (а.с.73).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №138 від 17 липня 2015 року, припинено здійснення тимчасової адміністрації з 17 липня 2015 року та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання (а.с.74-75)

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних №1085 від 23 червня 2016 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації Банку до 16 липня 2018 року включно (а.с.76).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних №1684 від 18 червня 2018 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» по 16 липня 2020 року включно (а.с.77).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3382 від 17 грудня 2018 року змінено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку та з 18 грудня 2018 року та делеговано повноваження уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Стрюковій І.О. (а.с.78-79).

Згідно ч.3 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відносини, що виникають у зв`язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Частинами першою та другою статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення; на період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 757/2216/15 зазначила, що «після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов`язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною Законом, відповідати за зобов`язаннями по договорам банківського вкладу. Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову позивача до банку про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки ці вимоги заявлено поза процедурою, визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та до неналежного відповідача».

Доводи апеляційної скарги, щодо того що відповідач не перебуває у стані ліквідації, є необґрунтованими та спростовуються обставинами, встановленими у рішеннях судів, які набрали законної сили.

Також Верховний Суд у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 761/16279/17 (провадження № 61-6189св19) за участю ПАТ «Банк «Київська Русь» зробив висновок, що «посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року 2019 року у справі № 826/22323/15, відповідно до якої визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» якою визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 16 липня 2015 № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» є помилковими з огляду на те, що рішення Фонду від 19 березня 2015 року №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» та рішення Фонду від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» та від 23 червня 2016 року №1085 є чинним, тому ліквідаційна процедура відповідача відбувається. Рішення Фонду гарантування щодо введення тимчасової адміністрації та початку ліквідації у ПАТ «Банк «Київська Русь» прийняті не лише на підставі рішень Національного банку України, а і в силу приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на підставі і на виконання плану врегулювання».

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння особою, що подає апеляційну скаргу вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин у даній справі. Такі доводи враховані судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Апеляційний суд констатує, що рішення суду першої інстанції належним чином обґрунтоване.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу є слушними і такими, що судом апеляційної інстанції приймаються у повному обсязі.

З мотивів викладених вище, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з`ясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору застосовані правильно, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 червня 2020 року.

Головуючий: Судді: