УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.20 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючої судді Старікової М.М.,

за участі секретаря судового засідання Малахова В.В.,

представника заявниці ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Галамаги Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про розстрочення виконання постанови Луганського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 415/10301/18, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про розстрочення виконання постанови Луганського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 415/10301/18 у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Заяву мотивовано тим, що 13.09.2019 заявницею отримано лист від ТОВ «МОДУС АРТ» про отримання останнім 12.09.2019 постанови Алчевського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області у виконавчому провадженні № 59048271 щодо виконання виконавчого листа, виданого Лисичанським міським судом Луганської області по справі № 415/10301/18 про стягнення з неї щомісячно 20 % від заробітної плати до виплати загальної суми боргу у розмірі 1356,41 грн. Відрахування будуть проводитись з вересня 2019 року. 16.12.2019 постановою Луганського апеляційного суду рішення у вказаній цивільній справі скасовано та постановлено нове, яким стягнуто з заявниці в солідарному порядку на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 3172/1 від 30.05.2008 у сумі 57672,13 грн., з яких: борг за кредитом у розмірі 29910,68 грн., відсотки за користування кредитом з 12.12.2015 по 30.05.2018 у розмірі 15470,79 грн., інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту з 12.12.2015 по 31.05.2018 у розмірі 5182,01 грн., інфляційні втрати банку за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з грудня 2015 року по жовтень 2018 року у розмірі 4372,41 грн., три проценти річних за прострочення сплати кредиту з грудня 2015 року по 14 листопада 2018 року у розмірі 1485,07 грн., три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з грудня 2015 року по 14 листопада 2018 року у розмірі 1251,17 грн. На виконання оскаржуваного рішення з заявниці вже було утримано у вересні 2019 року частково в рахунок погашення 1269,70 грн. через ТОВ «МОДУС АРТ» під час проведення розрахунку при звільненні. Отже, на дату прийняття постанови Луганським апеляційним судом сума до стягнення з заявниці становила 56402,43 грн. З 18.09.2019 контракт з роботодавцем заявниця припинила та на даний час не працює, житло орендує як переселенець. Основний дохід родини становив саме дохід заявниці, оскільки чоловік теж тимчасово не працює. А тому на даний час погасити суму боргу в повному обсязі не спроможна.

У зв`язку із цим заявник просить розстрочити виконання постанови Луганського апеляційного суду по справі № 415/10301/18 від 16.12.2019 у розмірі 1500 грн. щомісячних платежів до повного погашення, але не довше ніж на рік з дня постановлення рішення (постанови Луганського апеляційного суду).

В судове засідання заявниця не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник заявниці в судовому засіданні заяву про розстрочення рішення підтримав, просив задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в заяві.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, зазначивши, що сума, на яку просить розстрочити виконання рішення заявниця не зможе погасити суму боргу за рік, яку стягнуто з останньої рішенням суду. Крім того, заявницею не надано суду доказів можливості сплати боргу по 1500 гривень щомісячно, а навпаки остання зазначає про те, що немає джерела доходів та працевлаштування, та, крім того, після звільнення з роботи, жодних дій, спрямованих на погашення боргу у будь-якій сумі не вчиняла, а тому, вважає, що підстав для задоволення заяви немає.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснено, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Як вбачається з поданої заяви, заявниця зазначаючи про відсутність коштів для погашення заборгованості та не маючи місця працевлаштування не надала жодних доказів в обґрунтування своїх доводів.

Більше того, доводи заявника є взаємосуперечливими. Так, зазначаючи про необхідність розстрочення виконання рішення строком на 1 рік, у відповідності до ст. 435 ЦПК України, заявниця не надала доказів можливості сплати боргу частинами протягом такого строку. Таким чином, суду не було доведено платоспроможності заявниці на виплату строком одного року боргу частинами за рішенням суду, а за таких обставин це може спричинити затягування виконавчого провадження та невиправдано довгого виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак відстрочення виконання рішення суду не повинно шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру спору, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Також, зважаючи на положення ч. 5 ст. 435 ЦПК України, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови, та беручи до уваги, що заявник просить розстрочити виконання рішення суду у розмірі 1500 грн. щомісячно, що в сумі за рік складатиме 18000 грн., то вказана сума не погасить борг у розмірі 57672,13 грн., який стягнуто з заявниці на користь банку, а тому суд немає підстав для задоволення даної заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 260, 431, 435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочення виконання постанови Луганського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 415/10301/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Луганського апеляційного суду, через Лисичанський міський суд Луганської області, протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Відомості про учасників справи:

Заявник ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ 0934612, юридична адреса: вул.. Енергетиків, буд. 36, м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Суддя М.М. Старікова