Справа № 758/9706/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засіданні Гальчинській А.О., Волошиній А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Санамян О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що в вересні 2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.04.2016 року між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач з 2014 року проживає окремо, з дитиною не спілкується, її вихованням не займається, не піклується про її фізичний та розумовий розвиток, тобто повністю самоусунувся від виконання свого батьківського обов`язку. Посилаючись на викладене, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Провадження у справі відкрито ухвалою від 01.10.2018 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження.

Представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що останні п`ять років відповідач проживає на тимчасово непідконтрольній Україні території та на даний час відповідач не може фізично виїхати на територію, що є підконтрольною Україні. Зазначає, що відповідач не уникає обов`язків щодо взяття участі у вихованні дитини, однак на даний час у нього немає такої можливості і він не може реалізувати всі безперечно покладені на нього обов`язки. Вказує, що позивач створила такі умови, в яких спілкування дитини та батька припинилися, дитина під повним контролем матері, справи за позовами розглядаються на території України, а тому про їх існування відповідач може і не дізнатися. Вказує, що позивачем не надано допустимих та належних доказів того, що відповідач умисно ухиляється від покладених на нього обов`язків, нехтує ними та не бажає спілкуватись із дитиною, брати участь у її вихованні, розвитку та матеріальному забезпеченні.

Позивачем була подана відповідь на відзив, в якій позивачка зазначала, що ніколи навмисно не створювала перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною як під час існування нашого шлюбу, так і після його розірвання. Вказує, що навпаки сприяла покращенню відношення та підтримувала повагу дитини до батька, намагалась налагодити відносини дитини з відповідачем та зберегти їхні родинні контакти, але після спливу такого тривалого часу у кількості п`яти років на протязі якого дитина не бачила батька, який свідомо і умисно ухилявся від виконання батьківських обов`язків.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Додала, що до звернення до суду з вищевказаним позовом вона не пред`являла до органів ДВС виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. посилаючись на те, що відповідач бажає приймати участь у вихованні та навчанні доньки, однак на даний час позивачем чиняться перешкоди у його спілкуванні з донькою.

Представник Служби у справах дітей Дніпровської РДА в м. Києві у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи, одночасно подавши висновок органу опіки та піклування.

Враховуючи введення в країні з 16.03.2020 р. карантину, перехід деяких працівників служб у справах дітей м.Києва у режим дистанційної роботи та виконання ними своїх функції у віддаленому доступі, а також наявність письмового висновку органу опіки та піклування щодо суті спору, беручи до уваги особливий режим роботи суду, запроваджений на підставі постанови КМУ від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», рекомендації РСУ щодо розгляду справ в умовах карантину, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 28.09.2011 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 15.04.2016 року у цивільній справі № 755/3319/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.03.2012 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 457.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 22.04.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), проте не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 25.02.2016 року до досягнення дитиною повноліття (справа № 755/3634/16-ц).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 30.09.2016 року у цивільній справі № 755/7457/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» між подружжям розподілено майно, а саме: визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , в іншій частині було відмовлено.

Дитина проживає разом із матір`ю - позивачкою у справі, що підтверджується довідкою з місця проживання, виданою ТОВ «Комфорт - Таун» № 350 від 05.03.2018 року, а також не заперечується стороною відповідача.

Відповідно до довідки № 25 від 12.04.2018, виданої Дошкільним навчальним закладом № 192 Управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, дитина сторін відвідує дошкільний навчальний заклад № 192 з 20.04.2015 року по теперішній час.

Згідно наданої вказаним вище дошкільним закладом характеристики на дитину, дівчинка завжди доглянута, до закладу приводить та забирає мама дитини, батьківські збори також відвідує мама, яка постійно цікавиться життям дитину в садочку та приймає активну участь у заходах закладу, за харчування дитини в закладі завжди сплачується вчасно.

Згідно наданої характеристики з ТОВ «Консалтинг «ФОР РІТЕЙЛ», позивач співпрацює з даним Товариством, позитивно характеризується за місцем роботи.

Як вбачається з наданих документів, відповідачем за період травень-червень 2016 р. здійснювалась оплата харчування дитини в дитячому закладі, в березні 2016 р. --оплата товару для дитини, офіційно не працевлаштований.

За висновком Дніпровської РДА у м.Києві, наданий як органом опіки та піклування, від 02.10.2019 р. № 103/8962/41/3, останній вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини.

Згідно матеріалів справи, виконавче провадження щодо примусового стягнення аліментів відкривалось державним виконавцем Подільського РВ ДВС у м.Києві за заявою позивача за виконавчим листом № 755/3634/16-ц, виданим 06.01.2019 р. Дніпровським районним судом м.Києва, лише в межах платежу за 1 місяць. Дане виконавче провадження ВП № 60790914 було закінчено постановою державного виконавця від 12.06.2020 р. у зв`язку з фактичним та повним виконанням.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали про обставини проживання сторін у шлюбі, ставлення їх до дитини, з яких не вбачається, що відповідач самоусунувся від виховання дитини.

У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За приписами ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання нею повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя.

Згідно із ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав, посилалась саме на ухилення останнім від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дочки ОСОБА_3 .

Натомість, з відзиву відповідача встановлено, що він від виконання своїх батьківських обов`язків не відмовляється та робив спроби поспілкуватись з дочкою, однак на даний час проживає на непідконтрольній Україні території. Вважає, що позивачкою були створені умови, в яких спілкування дитини та батька припинилися, оскільки дитина знаходиться під повним контролем матері. Він буде намагатись виконувати батьківські обов`язки і сподівається, що настане час і дитина змінить своє відношення до нього.

В свою чергу позивач зазначила, що ніколи не створювала перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною, сприяла покращенню їх відносин, після розірвання шлюбу вважає недоцільним збереження батьківських прав за відповідачем.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема у справі " М.С . проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У пунктах 47-49 справи "Савіни проти України" Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», § 54, § 58 вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей.

Проаналізувавши висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавити батьківських прав відповідача, суд вважає, що цей висновок не може бути прийнятий до уваги, оскільки зроблений на підставі лише пояснень позивача, висновок про самоусунення відповідача від участі у вихованні дитини зроблений лише з тих обставин, що відповідач не звертався до органу опіки чи суду про усунення перешкод у вихованні дитини, прийнятий без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав, є недостатньо обґрунтованим та не містить достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки.

За результатами оцінки наданих сторонами доказів і їх особистих пояснень в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відсутність спілкування батька з дочкою і неприйняття ним участі у її вихованні викликано кількома причинами, основною з яких є складні відносини, що склалися між сторонами на ґрунті взаємних образ і звинувачень.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач в особі свого представника весь час розгляду справи заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначаючи, що бажає спілкуватися зі своєю дитиною. А тому така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з дочкою.

Зважаючи на викладене, оскільки винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним батьківських обов`язків під час судового розгляду справи не встановлено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування такого крайнього заходу впливу на батька, як позбавлення його батьківських прав.

За таких обставин, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, а інтересам дитини найкраще відповідатиме збереження її зв`язків з сім`єю, в тому числі і з батьком, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то не підлягають стягненню і сплачений позивачем при подачі позову судовий збір.

На підставі викладеного, ст.ст ст.ст.3, 150, 155, 157, 164 СК України, ст.ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258-260, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві про позбавлення батьківських прав - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 02.07.2020 р.

Суддя Н. М. Ларіонова