Справа № 310/9992/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Борисенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про встановлення факту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . За життя чоловік отримував пенсію, розмір якої був в рази більше ніж її пенсія. Вказані грошові кошти ОСОБА_2 використовував для забезпечення родини, а саме на сплату комунальних платежів, купівлю продуктів харчування та одягу. Вважає, що допомога, яка надавалась чоловіком була для неї постійним і основним джерелом існування, оскільки на мінімальну пенсію, що їй виплачується неможливо забезпечити базові потреби. 27.08.2019 року вона звернулася із заявою до Бердянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. Листом №84/с-4 від 30.08.2019 року їй відмовлено в переведенні з тих підстав, що не наданий документ підтверджуючий факт перебування на утриманні померлого годувальника. Просила встановити, що вона перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 з 17.07.1960 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 включно.

Представник заявника ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала заяву, просила її задовольнити.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Смирнова Н.І. в письмових поясненнях на заяву пояснила, що в зв`язку з переїздом з 01.09.2014 року заявниця ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 перебували на обліку в Бердянському управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як внутрішньо переміщені особи, згідно ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VІІ від 20.10.2014 року та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Заявниця звернулась до Бердянського відділу обслуговування громадян з заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. Відповідно до ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, зокрема дружині годувальника, яка досягла пенсійного віку. Згідно п.2.1,2.3 Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1, до заяви про переведення на пенсію по втраті годувальника подаються відповідні документи, зокрема, документ про перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника. Такий документ заявницею не було надано. У разі неможливості надати такий документ факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється в судовому порядку. Крім того, в судовому засіданні додатково пояснила, що причиною відмови послужило те, що заявником не надано довідки про перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника, яка видається органом місцевого самоврядування.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що подружжя Самарських проживало разом. Забезпечував сім`ю та розпоряджався сімейним бюджетом ОСОБА_2 ,

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ч.1 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч. 2 ст. 32 цього Закону.

Дружина померлого, яка не була на його утриманні, має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратила джерело засобів до існування.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, дружина, якщо вона є особою з інвалідністю або досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Згідно із ст. 38 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п. 2 ст. 273 ЦПК), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до частини другої, четвертої ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно п. 2.11 Постанови Пенсійного фонду України №22-1, 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами), за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Довідка має підтверджувати факт перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування, або факт спільного проживання з годувальником на момент його смерті.

Судом встановлено, що заявник та ОСОБА_2 уклали шлюб 17.07.1960 року (а.с.5, 9, 15).

Відповідно до довідок від 15.05.2017 року № 1198 (а.с. 7) та № 1197 (а.с. 10) фактичним місцем проживання (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначено наступну адресу: АДРЕСА_2 .

Згідно з посвідченням № НОМЕР_1 (а.с. 8) ОСОБА_1 назначено пенсію за віком з 20.08.1995 року. Враховуючи положення ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою.

У довідці про доходи № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 зазначено, що вона перебуває на обліку в Бердянському об`єднаному управлінні ПФУ В Запорізькій області і отримує пенсію за віком (а.с.14). Розмір пенсії становить: жовтень, листопад 2018 року - по 2893,16 грн., грудень 2018 року-лютий 2019 року - по 2905,76 грн., березень-червень 2019 року - по 3317,19 грн., липень - жовтень 2019 року - по 3335,95грн.

З посвідчення серія НОМЕР_3 (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_2 був пенсіонером за віком з 04.12.2001 року. З довідки №80 від 30.01.2020 року (а.с. 26) вбачається, що чоловік заявниці у аналогічний період отримував пенсію у наступних розмірах: жовтень, листопад 2018 року - по 9197,87 грн., грудень 2018 року-лютий 2019 року - по 9209,12 грн., березень-червень 2019 року по 10704,26 грн.

Чоловік заявника ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Листом № 84/с-4 від 30.08.19 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність надати документ про перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника та роз`яснено, що відповідно до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) видані згідно із вимогами ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; у разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Таким чином, судом встановлено, що заявник не має можливості надати в Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області належний документ, який передбачено пунктом 2.11 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підтвердження факту перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, тому цей факт підлягає встановленню в судовому порядку.

Враховуючи незначний розмір доходу самої заявниці (3317,19 грн.) та дохід її померлого чоловіка (10704,26 грн.), постійне проживання їх однією сім`єю в шлюбі та ведення спільного господарства, суд вважає, що заявником доведено належним чином те, що допомога, яка отримувалася від померлого чоловіка, була для неї основним джерелом засобів до існування та носила постійний характер.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні у чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 259,263-265,273,315,319,354,355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, місцеперебування: Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158Б) про встановлення факту задовольнити частково.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки м. Донецьк, Україна, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Василівка Старобешивського району Донецької області, Україна, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя