Справа № 211/4638/16-ц
Провадження № 2/211/32/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 липня 2020 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вказавши, що 22.04.2014 року о 17-10 годині, на регульованому перехресті вул. Магістральна (Кириленка) - вул. Кокчетавська у м. Кривому Розі з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, який керуючи автомобілем «DAF XF 95/430» державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом « AD1GE» державний номер НОМЕР_2 порушив правила дорожнього руху України.

Постановою суду від 21.05.2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Під час ДТП він зазнав матеріальних витрат, а саме:

24708,18 грн., - матеріальний збиток внаслідок пошкодження його автомобіля «Kia Rio» державний номер НОМЕР_3 .

Також у зв`язку з ДТП він поніс інші витрати, а саме:

за проведення судової експертизи № 2270-14 у розмірі 1416,96 грн.;

за довіреність для представлення інтересів у розмірі 200,00 грн.;

за авто товарознавче дослідження у розмірі 850,00 грн.

Крім того діями відповідача, йому також була спричинена і моральна шкода яку оцінює у 10 000,00 грн. Просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 27175,14 грн., та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі покладаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду завдану внаслідок ДТП, що мало місце 22.04.2014 року. 23.01.2020 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся з заявою про закінчення розгляду справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити. Надалі відповідач ОСОБА_3 звернувся з заявою про закінчення розгляду справи за його відсутності.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції.

У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У судовому засіданні встановлено, що 22.04.2014 року о 17-10 годині відповідач ОСОБА_3 на регульованому перехресті вул. Кириленка - вул. Кокчетавська керуючи автомобілем «DAF XF 95/430» державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом « AD1GE» державний номер НОМЕР_2 при зміні напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, скоїв зіткнення з автомобілем «KIA RIO», державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки. Постраждалі при ДТП відсутні.

Вказані обставини встановлені постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2014 року по справі № 211/2672/14-п, якою встановлено вину ОСОБА_3 в скоєнні ДТП та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП із застосуванням відносно нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок. Дана постанова набрала законної сили 03.06.2014 року (а.с.9-10).

Із копії полісу вбачається (а.с. 42), цивільно-правова відповідальність власника «DAF XF 95/430» державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 під час ДТП, є причетним до його вчинення, застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-Авто», згідно поліса № НОМЕР_4 . Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн., розмір франшизи - 00,00 грн. Строк дії договору з 28.08.2013 року до 27.08.2014 року.

Як повідомив позивач у судовому засіданні ПАТ «УСК «Гарант-Авто» є неплатоспроможною.

За даними пошукової системи з сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «УСК «Гарант-Авто» з 24.01.2018 року перебуває в стані припинення, підстава: за судовим рішенням про банкрутство, судове рішення: судове рішення про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури №910/9445/16 від 29.11.2017 року

Найменування суду: Господарський суд міста Києва

дата набуття чинності: 29.11.2017 року.

Під час вирішення даної справи, суд не застосовує висновки Великої Палати Верховного Суду України які повинні враховуватися іншими судами при розгляді подібних справ та застосуванні норм права, щодо укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди ( правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), яка в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц).

Так цивільно - правові відносин склалися між сторонами 22.04.2014 року під час ДТП, а позивач звернувся до суду з позовом 06.10.2016 року, тобто до вказаних висновків Великої Палати Верховного Суду України.

Отже відповідальність за шкоду, заподіяну неправомірними діями майну позивача, слід покласти на винну особу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому суд вважає, що не підлягає доказуванню той факт, що 22 квітня 2014 року ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_3

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.09.2014 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 2270-14 від 21.08.2014 року, проведеною на підставі ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.07.2014 року, в діях водія ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам п. 13.1 та 13.3 ПДР України, які б з технічної точки зору могли знаходитись в причинному зв`язку з ДТП.

Зазначене дає суду підстави дійти висновку, що саме водій автомобіля «DAF XF 95/430» державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом « AD1GE» державний номер НОМЕР_2 порушив Правил дорожнього руху і це порушення знаходиться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок чого отримав механічні пошкодження автомобіль «KIA RIO», державний номер НОМЕР_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача було завдано механічні пошкодження.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її задала.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному.

В постанові від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15, яка відповідно до ст. 263 ч. 4 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, Верховний суд України, зробив правовий висновок, відповідно до якого «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто винуватець Дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану потерпілому, своїми неправомірними діями.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України № 6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року.

Отже, право вибору суб`єкта відшкодування завданої шкоди належить потерпілому.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.

З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього до заподіювача шкоди.

Приписами частини 1 статті 1187 ЦК України визначено поняття джерела підвищеної небезпеки.

У частини 2 статті 1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до висновку за результатами експертного авто-товарознавчого дослідження № 60/14 від 23 травня 2014 року, виконаного судовим експертом Рейнюк А.В. на замовлення ОСОБА_1 для визначення матеріальної шкоди, так сума матеріальної шкоди, спричиненого при ДТП власнику пошкодженого автомобіля «KIA RIO», державний номер НОМЕР_3 , складає 24708,18 гривень (а.с. 11-35).

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Вказаний висновок експертного автотоварознавчого дослідження є документом, що містить відомості про обставини, що мають значення для справи, тобто письмовим доказом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Як вже вище зазначалось відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача. Відповідач добровільно не відшкодував шкоду, спричинену пошкодженням автомобіля, тому скориставшись своїм правом, наданим ст.1192 ЦК України, позивач визначив завдані йому збитки відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі та звернувся до суду з позовом. А тому суд вважає, що між неправомірними діями відповідача, та спричиненою позивачу шкодою, наведеною у позові, є причинний зв`язок, а тому відповідач ОСОБА_3 є відповідальною особою перед позивачем за спричинену шкоду, та з огляду на вказане твердження представника відповідача, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 24708,18 грн., є необґрунтованими з врахуванням того, що позивачем відремонтовано автомобіль, суд оцінює критично, як прагнення відповідача уникнути відповідальність.

В судовому засіданні позивач повідомив, що у 2017 році здійснив ремонт свого автомобіля «KIA RIO», державний номер НОМЕР_3 , яким витратив кошти більше, ніж вказано в експертному дослідженні, підтверджуючі докази по витратам на ремонт не зберіг.

Вказаний висновок експертного автотоварознавчого дослідження є документом, що містить відомості про обставини, що мають значення для справи, тобто письмовим доказом.

Будь-яких доказів на спростування вказаної вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, відповідач суду не надав.

Таким чином, оскільки відповідачем ОСОБА_3 не надано суду доказів на підтвердження того, що шкода виникла не з його вини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача: 24708, 18 грн. - матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля та 850,00 грн. за проведення авто-товарознавчої експертизи.

За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині є підставними і підлягають до задоволення.

Будь-яких доказів на спростування вказаної вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, відповідач суду не надав.

Щодо моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, враховуючи перенесення позивачем моральних страждань, пов`язаних із порушенням звичайного способу життя через емоційний стрес, дискомфорт, безпорадність та схвильованість, суд приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_1 дійсно було заподіяно моральну шкоду, внаслідок ДТП, однак, стороною позивача не було доведено обсягу моральних страждань, який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірі 10000,00 грн., а тому суд, керуючись внутрішнім переконанням, вважає за необхідне задовольнити дані вимоги позивача частково, в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Враховуючи те, що обставини, на які посилалась сторона позивача у позовній заяві часткового знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження підстав своїх заперечень, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Стаття 141 ЦПК України встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що при зверненні до суду позивач ОСОБА_1 загалом сплатив судовий збір у сумі 1102,42 грн., за дві вимоги - за вимогу майнового характеру + за вимогу немайнового характеру, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оформлення довіреності для представлення інтересів позивача у суді в сумі 200,00 грн. та вартості висновку судової експертизи № 2270-14 - відмовити. Так як судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи № 211/2673/14-п відносно ОСОБА_1 22.04.2014 року також було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, серія АБ2 № 817863. Для доведеності своєї невинуватості ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою, у зв`язку з чим було оформлено довіреність для представлення його інтересів на ім`я ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та позивачем було понесено витрати у розмірі 200,00 грн. (а.с. 38 - копія довідки). Також була проведена судово-автотехнічна експертиза по адміністративній справі № 211/2673/14-п, вартість якої склала 1 416,96 грн. (а.с. 37 - копія квитанції). Як вже вище зазначалось на підставі висновку № 2270-14 від 21.08.2014 року справу № 211/2673/14-п відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Суд не вбачає причинно-слідчого зв`язку між виникненням даних витрат та провиною відповідача, так як не з вини ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 , за яким в подальшому провадження було закрито.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.23,1166,1167 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 24 708 (двадцять чотири тисячі сімсот вісім) гривень 18 копійок, моральну шкоду в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, витрати на проведення експертизи в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок та судовий збір у сумі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 42 копійок, а всього 28660 (двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят) грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко