Справа № 346/2195/20
Провадження № 2/346/1213/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого- судді П`ятковського В.І.

секретаря Урбанович І.Д,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння в АДРЕСА_1 до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була її мати, ОСОБА_3 , про що їй 15 квітня 1991 року видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок. Крім голови двору на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали : дочка - ОСОБА_1 та зять - ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, залишивши заповіт, посвідчений 15 квітня 2010 року, згідно якого все свої майно заповіла їй.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що 14 лютого 2020 року складено відповідний актовий запис за № 23.

Зазначає, що прийняла спадщину після смерті матері та чоловіка, а отже фактично стала власником вказаного будинковолодіння в цілому.

З метою реєстрації права власності звернулась до нотаріальної контори, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, оскільки право власності зареєстровано за головою колгоспного двору, а крім неї були інші члени двору, частки яких не виділені до дня смерті ОСОБА_3 .

Просить суд визнати за нею право власності на будинковолодіння.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання також не з"явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була мати позивачки, ОСОБА_3 , про що їй 15 квітня 1991 року було видано свідоцтво про право власності на жилий будинок на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради від 23 травня 1990 року за № 112 (а.с.16).

Наведене також підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 05 листопада 2019 року за № 65311 (а.с.15).

Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали та були зареєстровані : ОСОБА_3 , голова колгоспного двору, ОСОБА_1 , дочка та ОСОБА_4 , зять, що підтверджується довідкою Нижньовербізької сільської ради ОТГ № 333 від 02 червня 2020 року (а.с.17).

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали голова двору з дружиною, які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/3 частині. Однак члени колгоспного двору не виділили належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що 08 грудня 2014 року складено відповідний актовий запис № 38 (а.с.5).

Померла залишила заповіт, посвідчений 15 квітня 2010 року секретарем виконкому Мишинської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 26, згідно якого все своє майно заповіла дочці, ОСОБА_1 (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що 14 лютого 2020 року складено відповідний актовий запис за № 23 (а.с.6).

Після його смерті відкрилась спадщина на нележну йому частку в майні колгоспного двору, яку фактично прийняла позивачка, постійно проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З метою оформлення спадкових прав позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, однак оформити спадкові права не взмозі у зв`язку з тим, що право власності зареєстровано за головою колгоспного двору, а крім неї були інші члени двору, частки яких не виділені до дня смерті ОСОБА_3 (а.с.14).

Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок в АДРЕСА_1 , від 05 листопада 2019 року загальна площа його складає 27, 6 кв.м., житлова - 15, 2 кв.м.

Згідно звіту про оцінку майна від 04 березня 2020 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 39 343, 00 грн.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Виходячи з того, що позивачка є спадкоємцем за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідач не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою, яка у свою чергу, не в змозі оформити своїх прав через те, що частки в майні колгоспного двору не виділені до дня смерті голови цього двору,суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння, шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 200 ч. 3, 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання якої : АДРЕСА_1 - право власності на житловий будинок, позначений в технічному паспорті під літерою А, загальною площею 27, 6 кв.м. житловою - 15, 2 кв.м. та господарські будівлі і споруди : сарай позначений літерою Б, навіси позначені літерами В, Г, криницю № 1, огорожу № 2, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 серпня 2020 року.

Суддя П`ятковський В. І.