КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/2272/19 Головуючий у 1 інстанції - Ковалевська Л.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4011/2020 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

Розглянули у порядку письмового провадження в приміщені Київського апеляційного суду

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті справи, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не надав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Позивач не скористалась своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік (а/с. 28-29).

В зазначеному вище кримінальному провадженні ОСОБА_2 було визнано потерпілою.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 18/д від 20 квітня 2018: Згідно представленої медичної документації у гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мав місце закритий перелом верхньої третини лівої малогомілкової кістки і медіальної кісточки зліва. Описані ушкодження, утворилися від дії тупого предмета і відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як для повного загоєння переломів необхідно більше, ніж 21 день.

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину, ОСОБА_2 зазначала, що в рамках кримінальної справи цивільний позов відносно ОСОБА_1 не було заявлено, вказане також підтверджується вироком.

02 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначила, що у зв`язку з виплатою страховиком належної суми матеріальної шкоди не вбачає підстав для стягнення з відповідача повторно цієї суми. А тому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь лише моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок вчинення злочину, позивачка зазнала душевних страждань, перенесла стрес, знаходилась тривалий час на лікуванні, втратила роботу, змушена була змінити спосіб життя та повсякденну поведінку.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує на відсутність будь-якого аналізу з боку суду змісту позовної заяви, відсутність жодної відповіді з боку суду на аргументи позивачки та наведення судом мотивів, щодо свого ж рішення. Зазначене на думку скаржника порушує його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 128 КПК особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже враховуючи, що протиправними діями відповідача було завдано моральної шкоди, то розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції колегія вважає обґрунтованим.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Конструкція зазначеної статті передбачає, що з урахуванням підстав позову розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Фастівського міськрайонного суду від 27 грудня 2018 року встановлено, що ОСОБА_3 отримала травму у вигляді закритого перелому верхньої третини лівої малогомілкової кістки і медіальної кісточки зліва, у зв`язку із здійсненням на неї наїзду ОСОБА_1 , який порушив Правила дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2002 року. Вина відповідача у нанесенні позивачу вказаних тілесних ушкоджень встановлена зазначеним вироком.

Судом першої інстанції встановлено, що в результаті дій відповідача позивачці завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, перенесенні стресу, вона знаходилась тривалий час на лікуванні, втратила роботу, змушена була змінити спосіб життя та повсякденну поведінку.

А тому, колегія суддів дійшла висновку, що визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 50 000грн., суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості.

Посилання відповідача на його матеріальний стан не спростовує, і з огляду на характер заподіяної шкоди не дає підстав для зменшення розміру її відшкодування.

Отже, твердження відповідача про незаконність ухваленого рішення, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, та обґрунтовано задовольнив заявлені позовні вимоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: