Справа № 522/2817/20
Провадження № 2/522/3856/20
02 липня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Донцова Д.Ю.,
при секретарі судового засідання Скибінській Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення його з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна,
До Приморського районного суду м. Одеси 19.02.2020 року звернувся ОСОБА_1 із вказаною позовною заявою та просить суд зняти обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, на все майно та виключити відповідний запис про обтяження майна шляхом заборони його відчуження реєстраційний номер обтяження 4301380, архівна заборона 2108-41 від 20.05.1998 року в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.01.2019 року позивачу із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №196378319 стало відомо, що на все майно ОСОБА_1 накладено арешт. Відповідно до вказаної інформаційної довідки арешт накладено на невизначене майно, на все майно ОСОБА_1 на підставі ухвали Сімферопольського районного суду від 03.07.1997 року без зазначення ідентифікаційного номеру особи, на майно якої накладено арешт, та без зазначення причин відсутності ідентифікаційного номеру. Позивач має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та посилається на те, що не має відношення до боргових зобов`язань, які послугували підставою для накладення оскаржуваного арешту.
У позивача обмежено право володіння, користування та розпорядження належним на праві власності майном, з огляду на що ОСОБА_1 змушений звернутись до суду за місцезнаходженням майна із позовом про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення його з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення його з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна було залишено без руху.
04.03.2020 року до Приморського районного суду м. Одеси було подано заяву позивача про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
В підготовче засідання 15.04.2020 року сторони по справі не з`явились, у зв`язку з впровадженням на території України карантину, підготовче засідання було відкладено на 21.04.2020 року.
16.04.2020 року до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача.
В підготовче засідання 21.04.2020 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, підготовче засідання відкладено на 02.06.2020 року.
В підготовче засідання 02.06.2020 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі позивача, просив задовольнити позовні вимоги. У зв`язку з впровадженням карантину на території України, підготовче засідання відкладено на 11.06.2020 року.
В підготовче засідання 11.06.2020 року сторони по справі не з`явились, повідомленні про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2020 року закрито підготовче засідання та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 17.06.2020 року.
В судове засідання 17.06.2020 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи відкладено на 23.06.2020 року.
В судове засідання 23.06.2020 року належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а також зазначила, що у разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 02.07.2020 року.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 04.04.1997 року по теперішній час, на праві приватної власності належать:
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 27 грудня 2006 року Другою Сімферопольською державною нотаріальною конторою Автономної Республіки Крим за реєстраційним номером 4301380 встановлено обтяження у формі арешту невизначеного майна, всього майна ОСОБА_1 (причина відсутності коду: інша причина відсутності коду) на підставі ухвали Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 03.07.1997 року, додатково зазначено архівну заборону №2108-41 від 20.05.1998 року.
Окрім цього, згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 09 червня 2008 року Сімферопольською районною державною нотаріальною конторою Автономної Республіки Крим в Україні за реєстраційним номером 7350648 встановлено обтяження у формі арешту (архівний запис) будинку, розташованого за адресою:
Громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взятий на облік в контролюючих органах 05.03.1998 року з метою податкового контролю та внесений до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів під ідентифікаційним номером (реєстраційним номером облікової картки платника податків) НОМЕР_1 відповідно до Порядку обліку платників податків, зборів (обов`язкових платежів), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 19.02.98 р., чинного на дату такої реєстрації позивача, що підтверджується довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, виданою ДПА у Ленінському районі м. Одеси від 22.05.1998 року.
В матеріалах справи не міститься підтвердження того, що обтяження у формі арешту майна за реєстраційним номером 4301380 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено у відношенні громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взятого на облік під ідентифікаційним номером (реєстраційним номером облікової картки платника податків) НОМЕР_1 .
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України, а також повітряний простір над зазначеними територіями визнаються тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії Російської Федерації.
Таким чином, діяльність територіальних органів Міністерства юстиції України, у тому числі структурних підрозділів, що забезпечують здійснення повноважень у сфері організації примусового виконання рішень, на зазначеній території є об`єктивно неможливою. У зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим, примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що потребує вчинення виконавчих дій безпосередньо на такій території, також є неможливим.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».
Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України у справі №1-12/2003 від30.01.03 р.)
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що позивач фактично не може вільно розпоряджатися своїм майном внаслідок наявності обтяження, в той час як матеріали справи не містять належного обґрунтування актуальності обтяження, накладеного у 2006 році на підставі ухвали суду від 03.07.1997 року.
На основі всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про зняття арешту нерухомого майна зареєстрованого 27.12.2006 року за №4301380 реєстратором Другої сімферопольської державної нотаріальної контори на підставі ухвали Сімферопольського районного суду від 03.07.1997 року (архівна заборона №2108-41 від 20.05.1998 року) та виключення зазначеного запису про обтяження майна в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі (рішення Конституційного Суду України у справі №1-33/2004 від 02.11.04 р.).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. 4, 13, 80, 81, 82, 89, 95, 141, 264-266, 268, 273, 280-284, 353 ЦПК України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 328, 387, 391, 392 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення його з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна задовольнити.
Зняти обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності на все майно та виключити відповідний запис про обтяження майна шляхом заборони його відчуження реєстраційний номер обтяження 4301380, архівна заборона 2108-41 від 20.05.1998 року в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст заочного рішення складено 02.07.2020 року.
Суддя Д.Ю. Донцов