Провадження № 22-ц/4808/552/20
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Максюти І.О.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, витрат на проїзд та судового збору, за нововиявленими обставинами, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Юсип І.М. 20 лютого 2020 року в м. Галич Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, витрат на проїзд та судового збору, за нововиявленими обставинами (а.с.1-25).

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, витрат на проїзд та судового збору, за нововиявленими обставинами повернуто заявнику (а.с.35).

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність.

Зазначає, що ухвалою суду першої інстанції від 27.01.2020 року його заяву залишено без руху та надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. Ним 05.02.2020 року на виконання вимог зазначеної ухвали усунуто недоліки шляхом подання заяви. Строк на відкриття провадження згідно ст.187 ЦПК України за його заявою закінчився 11 лютого 2020 року, а оскаржувану ухвалу про повернення заяви постановлено 20.02.2020 року.

Апелянт посилається на те, що ухвалою Галицького районного суду від 27.01.2020 року про залишення заяви без руху його зобов`язано сплатити судовий збір, хоча він є звільненим від сплати як соціально незахищена особа.

Зазначає, що ним у заяві в якості сторін по справі зазначено третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, з цих підстав суд повинен був залучити їх до участі у справі, однак суд на зазначене клопотання уваги не звернув.

Крім того, у заяві як нововиявлені обставини ним чітко зазначено, що обставини та докази, які не були встановлені судовим рішенням від 16 травня 2018 року, містяться у справах, що не були витребувані судом, чим порушено вимоги матеріального і процесуального права.

З цих підстав просить скасувати ухвалу суду; визнати представництво повіреного ОСОБА_2 таким, що не має повноважень на ведення справи, де відповідачем є померла особа; стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 398,00 грн, які були витрачені на проїзд в громадському транспорті до суду протягом всіх судових засідань; стягнути на його користь з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн; стягнути на його користь з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243,60 грн (а.с.39-66).

Правом на подання відзиву відповідач не скористався, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд виходив з того, що заявник не усунув недоліки заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, на яких наголошувалось в ухвалі судді від 27 січня 2020 року.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами встановлено статтею 426 ЦПК України.

Згідно частини 3 статті 427 ЦПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 426 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. ч.1,3ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Тобто, підставою для залишення без руху заяви на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі є виключно недотримання позивачем вимог ст.ст.175,177 ЦПК України.

Із матеріалів справи встановлено, що 27 січня 2020 року суддею Галицького районного суду постановлено ухвалу про залишення заяви без руху, у якій вказано в який строк та які саме недоліки слід усунути. Зокрема, в ухвалі зазначено, що відповідно до ч.2 ст. 426 ЦПК у заяві про перегляд судових рішень суду за нововиявленими обставинами зазначається:1) найменування суду, якому адресується заява;2) найменування особи, яка подає заяву, місце її проживання чи місцезнаходження; 3) інші учасники справи; 4) дата ухвалення і зміст судового рішення про перегляд якого подано заяву; 5) нововиявлені або виключні обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення, дата їх відкриття або встановлення; 6) посилання на докази, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин. Окрім того, всупереч п.5 ч.2 ст.426 ЦПК України, у заяві чітко не зазначено, які саме обставини являються нововиявленими, не вказано конкретно дату їх відкриття або встановлення. Заявником зазначаються сторони: відповідач Державна казначейська служба України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Вища рада правосуддя та Уряд України в особі Міністерства юстиції України. Однак у рішенні, яке заявник просить переглянути за нововиявленими обставинами, учасниками справи були позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 (а.с.28).

На виконання вимог зазначеної ухвали суду 05.02.2020 року (що встановлено із поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направлено поштовою кореспонденцією заяву, яка надійшла до суду 06.02.2020 року (а.с.31-34).

У вказаній заяві ОСОБА_1 , виконуючи вимоги ухвали суду від 27.01.2020 року, зазначає, що згідно вимог процесуального закону (ст..ст.42-57, 76-89, 174-177, 426 ЦПК України) у справах за нововиявленими обставинами залучаються треті особи без самостійних вимог, зокрема і зазначені ним: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини для отримання відповідного висновку з приводу залучення від померлої особи-відповідача померлої особи повіреного за фальшивою довіреністю від 30.09.2014 року за №570-4/1488; Міністерство юстиції України як держателя Єдиного реєстру довіреностей; Вищу раду правосудді з приводу порушення присяги судді. Також зазначив, що нововиявленими обставинами є обставини та докази, які містяться у невитребуваних наведених у заяві справах, у яких ОСОБА_2 виступав від імені померлої особи.

Наявність нововиявлених обставин для перегляду рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, витрат на проїзд та судового збору, заявник ОСОБА_1 обґрунтовує обставинами та доказами, що містяться у матеріалах справи, які він просить витребувати з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, а саме: №344/5283/14-ц, №344/9463/14-ц, №2о-37/2010, 344/10626/15-ц, 344/19389/14-ц, 344/11359/15-ц, 344/8967/15-ц, як доказ обставин представництва ОСОБА_2 , який не мав повноважень на ведення даних справ, оскільки довіритель ОСОБА_3 безвісно відсутня особа на території України. А також тим, що судом першої та апеляційної інстанцій не досліджено процесуальні дії повіреного ОСОБА_2 по довіреності за № 570/4-1488 від 30.09.2014р.

Відповідно до ч.ч.3,5 ст. 185 ЦПК заява вважається неподаною та повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, у зазначеній статті закріплено принцип доступу до правосуддя.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення від 24 квітня 2008 року у справі «C.G. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07; пункт 170 рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

Як неодноразово зазначав ЄСПЛ, формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31, 32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів у тлумаченні закону, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба у з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (пункт 65 рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11; пункт 93 рішення від 21 жовтня 2013 року у справі «Дель Ріо Прада проти Іспанії», заява № 42750/09).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. UnitedKingdom)).

Право доступу до суду має не тільки існувати, але й бути практичним та ефективним. Просте існування права доступу в законі не є достатнім. Наприклад, воно може бути порушене такими чинниками: існуванням процесуальних перепон, які заважають або зменшують можливості звернення до суду (занадто суворе тлумачення національними судами процесуальної норми (надмірний формалізм), що може позбавити заявників права доступу до суду (PerezdeRadaCavanilles проти Іспанії», № 2809095, рішення від 28 жовтня 1998 року).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Право особи на доступ до правосуддя гарантовано статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод.

Реалізацію права на доступ до правосуддя повинні забезпечувати, зокрема і судові органи.

Зі змісту заяви встановлено, що заявник виклав обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги та зазначив підстави та докази, що підтверджують вказані обставини.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявник вважав, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України вказані обставини є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що заявник у своїй заяві зазначив обставини, які вважає нововиявленими та послався на докази, які підтверджують їх наявність, що відповідає вимогам п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 426 ЦПК України.

Зазначення заявником у заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами інших осіб, які не брали участі у розгляді справи, але які, на думку заявника, повинні бути залучені у справу, не може бути перешкодою для суду визначити коло учасників справи та розглянути заяву по суті.

Суд першої інстанції повернув позовну заяву із формальних міркувань, порушивши конвенційне право на доступ до правосуддя.

Враховуючи наведене, суд вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому така підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд зауважує, що не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги щодо визнання представництва повіреного ОСОБА_2 таким, що не має повноважень на ведення справи, де відповідачем є померла особа; стягнення з ОСОБА_2 на його користь коштів у сумі 398,00 грн, які були витрачені на проїзд в громадському транспорті до суду протягом всіх судових засідань; стягнення на його користь з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн; стягнення на його користь з ОСОБА_2 судового збору в сумі 243,60 грн, оскільки до повноважень апеляційного суду згідно ч.1 ст. 351 ЦПК України відноситься перегляд судових рішень, що оскаржуються, а питання по суті заяви щодо перегляду рішення за нововиявленими обставинами судом першої інстанції не розглядалося, тому такі вимоги апелянта є передчасними.

Відтак, ухвала про повернення позовної заяви підлягає скасуванню, справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 липня 2020 року.

Судді: І.О. Максюта

Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк