ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3911/20 Справа № 199/7250/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Варенко О.П., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2018 року

у цивільній справі за скаргою Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї організації ОСОБА_1 , на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича, про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2018 року скаргу Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена організації ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано неправомірним рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О., на виконанні якого перебуває виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року у цивільній справі № 199/7250/17 (провадження № 2/199/2932/17) щодо письмового повідомлення від 08 травня 2018 року № 12184-33-18/21 ОСОБА_1 , про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Зобов`язано старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. вчинити дії, пов`язані з виконанням виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року у цивільній справі № 199/7250/17 (провадження № 2/199/2932/17). Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 224, 10 грн. Судові витрати віднесено на рахунок держави. В іншій частині скаргу залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 08 травня 2018 року старшого державного виконавця Башілова В.О. з посиланням на п.10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю) є неправомірним та таким, що порушує право ОСОБА_1 , як стягувача на задоволення його вимог, пов`язаних з виконанням виконавчого листа.

На підставі наведеного, зобов`язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. вчинити дії, пов`язані з виконанням виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року у цивільній справі № 199/7250/17, (2/199/2932/17) та направити стягнуті кошти у готівковій формі через відділення «Укрпошти» № 82, за місцем проживання ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ): АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги, оскільки ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби із заявою про примусове виконання виконавчого документу, яке згідно Закону України «Про виконавче провадження» не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби (державних виконавців), разом з тим, органи державної виконавчої служби (державних виконавців) виконали в повному обсязі свій обов`язок з дотримання строків та порядку надсилання документів виконавчого провадження.

Учасники справи правом на подачу відзиву, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалися.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

Встановлено, що позовну заяву у цій справі подала Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1, яка не має статусу юридичної особи та не має статуту. Від імені громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» скаргу підписала Третяк Ю. Г. як керівник цієї організації.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звертає увагу на те, що ГО «ДНПГО» не має процесуальної правоздатності та не може бути представником позивача у суді.

Кожен має право на свободу об`єднання з іншими особами (пункт 1 статті 11 Конвенції).

Громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей (частина перша статті 36 Конституції України).

Громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів (частина перша статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи (частини друга та третя статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України). Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до останнього, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 вказаного Закону).

За загальним правилом примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених зазначеним Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Однак, виконання судових рішень може здійснюватися органами та установами, які не є органами примусового виконання (стаття 6 цього ж Закону).

Так, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (частина друга статті 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Учасниками виконавчого провадження є, зокрема, сторони та представники сторін (частина перша статті 14 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша і друга статті 15 вказаного Закону).

Сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника (частина перша статті 38 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто (частина перша статті 16 Закону України «Про виконавче провадження»).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (частина перша статті 44 ЦПК України).

Установлено, що ГО «ДНПГО» у цій справі діє в інтересах позивача. Стосовно самопредставництва, то ГО «ДНПГО» не є особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (статті 45 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до статті 40 ЦПК України 2004 року представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.

При тлумаченні положень Закону України від 22 березня 2012 року № 4572-VІ «Про громадські об`єднання», Конституційний Суд України в Рішенні від 28 листопад 2013 року № 12-рп/2013 вказав на те, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах і якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Отже, з метою забезпечення інтересів правосуддя, виконання завдання цивільного судочинства ЦПК України 2004 року не передбачає права громадської організації без статусу юридичної особи бути представником у суді.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 14-52цс19).

Ці вимоги законодавства щодо представництва у цивільному процесі є чіткими та передбачуваними для ОСОБА_1 і ГО «ДНПГО».

При цьому, членство в громадській організації само по собі не є підставою для виникнення процесуального представництва. Для цього необхідне волевиявлення особи, яка потребує представництва та наявність необхідних належним чином оформлених та завірених уповноважуючих документів. За відсутністю такої згоди та необхідних документів, громадська організація не може бути допущена судом до здійснення функцій процесуального представника.

Та обставина, що основною метою та завданням організації є допомога у реалізації громадянам своїх прав та законних інтересів не може свідчити про наявність у організації цивільної процесуальної правоздатності у цій справі.

У матеріалах справи відсутні будь-які належним чином оформлені та завірені документи, що надають відповідні повноваження.

Крім того, з наявної в матеріалах справи заяви про ознайомлення з матеріалами справи (т.1 а.с.103) вбачається, що ОСОБА_1 називає себе представником ГО «ДНПГО», однак уповноваження позивача «представляти інтереси цієї громадської організації та членів громадської організації, в тому числі своїх законних інтересів як члена громадської організації» не відповідає закону, оскільки особа не може за довіреністю від іншого суб`єкта представляти у суді свої ж інтереси.

Колегія суддів вважає, що у разі відсутності спеціальних приписів щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність під час виконання судового рішення для розгляду таких скарг мають застосовуватися приписи ЦПК України, якими врегульовані аналогічні питання, зокрема, щодо учасників цивільного процесу, їхніх прав і обов`язків (статті 42-47, 55-64), судових викликів і повідомлень (статті 128-131), заходів процесуального примусу глава 9 розділу ІІІ), відкриття провадження у справі (глава 2 розділу ІІІ), розгляду справи по суті (глава 6 розділу ІІІ), апеляційного та касаційного оскарження судових рішень (глави 1, 2 розділу V).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо його подала особа, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; якщо від імені заінтересованої особи його подала особа, яка не має повноважень на ведення справи (пункти 1 і 2 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року). Такий процесуальний наслідок суд застосовує, якщо про вказані обставини стало відомо після відкриття провадження у справі.

Аналогічні висновки закріплюють пункти 1 і 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належно не дослідив питання можливості Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» представляти інтереси ОСОБА_1, тому дійшов передчасного висновку про розгляд справи по суті.

З огляду на встановлені істотні порушення норм процесуального права, апеляційна скарга є частково обгрунтованою, тому судове рішення підлягає скасуванню, а скарга залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 257, 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2018 року - скасувати.

Скаргу Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї організації ОСОБА_1 , на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича, про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні ді - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: О.П. Варенко

М.М. Пищида