Справа № 234/3654/20
Провадження № 2/234/1856/20
10 липня 2020 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді - Сухоручко Ю.О.,
при секретарі - Харькова Т.С.,
справа № 234/3654/20; провадження № 2/234/1856/20
розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) в інтересах якої, діє адвокат Клечановська Юлія Іванівна
ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 )
про надання дозволу тимчасового виїзду через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області з неповнолітніми дітьми без згоди батька, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу тимчасового виїзду через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області з неповнолітніми дітьми без згоди батька.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 вересня 2003 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . Шлюб зареєстровано в міському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Макіївка, про що свідчить актовий запис № 1103. На теперішній час в провадженні Краматорського міського суду Донецької області знаходиться справа про розірвання шлюбу. Під час шлюбу у них народилися діти; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з нею у м. Макіївка Донецької області, відповідач не заперечує проти цього. Спору щодо місця проживання дітей немає. На теперішній час їй невідомо місце перебування відповідача, про дітей він не піклується, аліменти не сплачує. На теперішній час діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач, батько дітей, крім того, ніяким чином не приймає участі у вихованні дітей, матеріально не забезпечує, але й перешкоджає їй у виконанні батьківських обов`язків у повному обсязі, оскільки не надає згоди на вивезення дітей за межі Донецької області. Враховуючи те, що вона разом з дітьми мешкає в зоні проведення операцій об`єднаних сил, вона вимушена звернутися до суду з проханням надати дозвіл на виїзд дітей.
Просить суд надати їй дозвіл на виїзд дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди батька ОСОБА_2 , через лінію розмежування в зоні проведення операцій об`єднаних сил до досягнення дітьми 16- річного віку.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та представник позивача Клечановська Ю.І. не з`явились, були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом оголошення на офіційному сайті Краматорського міського суду Донецької області. Клопотання про відкладення слухання справи від нього також не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 14.05.2020 року провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 17.06.2020 року об 16:00 годині.
РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:
Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків.
Як слідує зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В судовому засіданні встановлено, що сторони, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2003 року, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .
В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Гірницьким відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 виданого Гірницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області.
За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.
За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно з ст. 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або на підставі рішення суду при відсутності згоди одного з батьків, на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
Надання такого дозволу на постійне перетинання дитини кордону без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею (позиція викладена у постанові Верховного суду України від 12 квітня 2017 року, № 235/139/16-ц/6-15цс17).
Окрім того, надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства (позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2015 у справі № 6-7961св15).
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Аналізуючи, наведенні вище положення закону, судом встановлено, що дитина може виїжджати за кордон за визначеними батьками підставами: країною перебування, конкретною метою та встановленого терміну перебування за кордоном, який необхідний для реалізації такої мети виїзду. Якщо згоди між батьками щодо такого виїзду не має, один з батьків має право звернутися до суду з позовом до другого з батьків задля отримання такої згоди за рішенням суду. Отже, рішення суду про надання такої згоди може бути ухвалено за наявності підстав визначених відповідними Правилами, а саме: із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Надання дозволу на майбутнє для невизначеної поїздки не здійснюється.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивачка звертаючись до суду з вимогами про дозвіл на виїзд дітей через лінію розмежування в зоні проведення операцій об`єднаних сил (Донецької та Луганської областей) до досягнення дітьми 16- річного віку без супроводу та згоди відповідача, не зазначила конкретного міста, до якого вона має намір здійснити виїзд, а також, не зазначила конкретний проміжок часу таких виїздів за межі зони проведення операцій об`єднаних сил (Донецької та Луганської областей).
Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно п.п.5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57; виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред`явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України"або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України"особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.
Таким чином, виїзд за межі України та в`їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, в`їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови «Про судове рішення у цивільній справі № від 18.12.2009 року №14, відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК України та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.
Крім того, заявлені позові вимоги не містять конкретного міста або держави до яких вона має намір здійснити виїзд, на який конкретний період часу вона просить надати дозвіл на виїзд з визначенням його початку й закінчення, строку та мети виїзду, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, у зв`язку з прийняттям рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати позивачці у вигляді оплаченого при зверненні з позовом до суду судового збору, їй не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 258-259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150,155, 171 Сімейного кодексу України, ст.313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої, діє адвокат Клечановська Юлія Іванівна до ОСОБА_2 про надання дозволу тимчасового виїзду через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області з неповнолітніми дітьми без згоди батька, - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в Донецькій апеляційний суд через Краматорський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було врученим у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області Ю.О. Сухоручко