Постанова

Іменем України

06 серпня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6502/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Подільського районного суду м. Києва

в складі судді Гребенюка В.В.

від 16 січня 2020 року

про відмову у видачі судового наказу

у справі №758/15689/19 Подільського районного суду м. Києва

за заявою ОСОБА_1

про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини,

боржник - ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2019 року заявник - ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу з тих підстав, що заяву про видачу судового наказу подано з порушенням правил підсудності.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій посилалася на те, що ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права, оскільки заяву подано з дотриманням правил підсудності, визначених ст. 28 ЦПК України.

За наведених обставин, просила скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16.01.2020 та видати судовий наказ про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття провадження.

У відповідності до вимог ст. 360 ЦПК України, судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття провадження учасникам справи роз`яснено право на подання відзиву на апеляційну скаргу та встановлено строк на подання відзиву протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Учасники справи своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Також не зверталися до суду з клопотанням про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

А згідно з ч. 4 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заяву подано з порушенням загальних правил підсудності.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним з наступних підстав.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 в порядку наказного провадження звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дитини.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ "Наказне провадження" ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

В частині першій статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно п. 4 цієї частини судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів.

Статтею 162 ЦПК України визначено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Правила загальної підсудності у цивільному процесі законодавцем визначено в параграфі 3 Глави 2 Розділу І ЦПК України. Зокрема, законодавцем визначено наступні види підсудності (територіальної юрисдикції): підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК); підсудність за вибором позивача (ст. 28 ЦПК); виключна підсудність (ст. 30 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, законом передбачено, що позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (ч. 1 ст. 28 ЦПК України).

Системний аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів може подаватися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування заявника (стягувача).

Як зазначалось вище ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва в порядку наказного провадження про стягнення аліментів на утримання дитини.

З матеріалів справи вбачається, що місце проживання заявника ОСОБА_1 у визначеному законом порядку зареєстровано в Подільському районі м. Києва (а.с. 5).

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 дотрималась визначених законом правил підсудності.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу про відмову у видачі судового наказу судом постановлено з порушенням норм процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а саме для вирішення питання про відкриття провадження і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай