Справа №265/1368/20
Провадження №2/265/854/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Адамової Т. С.,

за участю секретаря судового засідання Онищука О.Є,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , діючої від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,

за участю:

представника позивача адвоката Царьової О.С.,

відповідачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2020 року адвокат Царьова Олена Сергіївна, діюча від імені та в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення. В обґрунтування вимог зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 січня 2020 року, укладеним між відповідачами, від імені яких на підставі довіреності діяв ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 , останній є власником квартири АДРЕСА_1 . Після придбання квартири ОСОБА_2 дізнався, що колишні власники, відповідачі по справі, продовжують проживати в його квартирі. На вимоги звільнити квартиру відповідачі не реагують.

Разом із позовною заявою позивачем ОСОБА_2 надано заяву про розгляд справи в його відсутності за участю його представника адвоката Царьової О.С.

28 травня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Бардичевського Б.В. надійшла заява про зупинення провадження по справі до розгляду іншої цивільної справи та кримінальної справи.

Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання.

Ухвалою суду від 28 травня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Бардичевського Бориса Володимировича про зупинення провадження по справі.

Представник позивача адвокат Царьова О.С., діюча на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що квартиру АДРЕСА_1 вони не продавали та довіреність на її продаж не підписували. Відповідачка ОСОБА_4 зазначила, що 07 листопада 2018 року вона позичала грошові кошти у ОСОБА_2 , всі кошти за вказаним договором були повернуті, але ОСОБА_2 розписки не дав, а нарахував штрафні санкції у розмірі 10000 доларів США, які вона повинна була виплачувати по 400 доларів на місяць. Зазначили, що відносно нотаріуса ОСОБА_7 порушено кримінальну справу щодо посвідчення зазначеного договору позики. При цьому, підтвердили той факт, що договір купівлі-продажу від 20 січня 2020 року, на підставі якого ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , ними не оскаржувався, справи щодо нього у суді не перебуває.

Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Бардичевський Б.В., діючий на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, позовні вимоги не визнав та надав пояснення, аналогічні поясненням відповідачів. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві особистої приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Макаревич В.Г., належить позивачу ОСОБА_2 (а.с. 9-10, 11).

За даними Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради відомостей щодо реєстрації місця проживання фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_2 , в тому числі малолітніх та неповнолітніх осіб, у Центрі немає (а.с. 16).

Факт звернення ОСОБА_8 до Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції в Донецькій області ГУ НП Національної поліції України з приводу того, що він не може потрапити до своєї квартири АДРЕСА_1 , оскільки його не пускають сусіди та колишній власник, підтверджується відповідним листом від 24 січня 2020 року (а.с. 15).

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Як вже зазначалося судом, відповідачі не є власниками квартири АДРЕСА_1 з 20 січня 2020 року, зняті з реєстрації за вказаною адресою з 21 січня 2020 року, що підтверджуються даними відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 28 лютого 2020 року (а.с. 26).

Отже, право користування вказаною квартирою припинилось у відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 після припинення їх права власності на квартиру АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстрації, тобто з 21 січня 2020 року.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Таким чином, оскільки відповідачі не є членами сім`ї нового власника квартири, не укладали з ним договору найму житла, а позивач вимагає усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності на цю квартиру, то права власника підлягають судовому захисту шляхом виселення відповідачів із спірного жилого приміщення, на підставі ст.317, 319, 383 та 391 ЦК України.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Заперечуючи проти позову, відповідачі зазначили про незаконність договору купівлі-продажу від 20 січня 2020 року квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_2 є новим власником вказаної кватири, проте жодних дій щодо оспорювання вказаного договору ними не вчинялося, про що вони підтвердили у судовому засіданні.

Надані представником відповідачки ОСОБА_5 витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13 червня 2020 року свідчать про реєстрацію заяв ОСОБА_3 щодо підробки довіреності та шахрайства, що призвело до позбавлення квартири, але не підтверджує недійсності чи незаконності договору купівлі-продажу від 20.01.2020 року.

Також не спростовує вказаний договір і факт знаходження в провадженні Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В., оскільки згідно позовних вимог предметом розгляду даної справи є договір позики грошей, укладених між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 від 07 листопада 2018 року, додатковий договір про внесення змін до договору позики грошей від 21.09.2019 року, та договір іпотеки укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , від 07.11.2018 року.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , діючої від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення.

При цьому, суд зауважує, що відповідачі не позбавлені права звернутися з заявою про перегляд даного рішення про їх виселення, за нововиявленими обставинами, в разі відповідного рішення чи вироку суду щодо незаконності договору купівлі-продажу від 20 січня 2020 року квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого ОСОБА_2 є власником зазначеної квартири.

Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 840,80 гривень, по 420 гривень 40 копійок з кожного.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , діючої від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , з квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати з оплати судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок, по 420 гривень 40 копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького Апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud0538/.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 03 липня 2020 року.

Суддя Адамова Т.С.