ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» червня 2020 року

м. Харків

справа № 641/541/20-ц

провадження 22ц/818/2411/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , представник заявника - ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В.,

особи, які подали апеляційні скарги - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року в складі судді Маньковської О.О.

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заява мотивована тим, що 24 березня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий Банк» та ним укладено кредитний договір № 211/06-КВ, за умовами якого він отримав 28 400,00 євро зі строком користування до 23 березня 2009 року. Відповідно до договору про внесення змін та доповнень від 19 березня 2007 року до кредитного договору внесено зміни - кінцевою датою повернення кредиту встановлено 23 березня 2011 року, процентна ставка за користування кредитом - 12,6% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань 24 березня 2006 року між товариством, ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 211/06-КВ/Z, відповідно до умов якого іпотекодавцями передано в іпотеку товариству у відповідних частках кожним та в цілому двокімнатну комунальну квартиру АДРЕСА_1 .

30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий Банк», Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий Банк» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», тобто до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» перейшло (відступлено) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 2014 року у справі № 641/12220/13-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з нього на користь банку суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 195 437,44 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1954,38 грн, а усього 197 391,82 грн.

Зазначив, що відкрито виконавче провадження ВП № 43420216, яке наразі перебуває на виконанні у Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року у справі № 641/8170/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 211/06-КВ від 24 березня 2006 року в розмірі 313 497,02 грн та звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення.

Вказав, що Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» організовано публічні торги з продажу права вимоги за кредитним договором, за результатами проведення яких складено протокол електронних торгів № UA-EA-2019-04-06-000007-b від 14 червня 2019 року, внаслідок якого укладено спірний договір № 1571/К купівлі-продажу прав вимоги від 15 липня 2019 року, предметом якого є відступлення (продаж) права вимоги за кредитним договором у обсязі, який суперечить сумі, визначеній відповідно до судових рішень, що набрали законної сили.

Зазначив, що предметом позову, що буде поданий, є визнання недійсним договору № 1571/К купівлі-продажу права вимоги, укладеного 15 липня 2019 року Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки на його думку, в момент вчинення цього правочину його сторонами порушено вимоги, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Вважав, що кредитором - іпотекодержателем можуть бути вжиті заходи з перереєстрації права власності на предмет іпотеки або здійснено відчуження даної квартири від свого імені будь-якій третій особі-покупцю у позасудовий спосіб на підставі договору іпотеки.

Зазначив, що на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визначено суму заборгованості за кредитним договору в розмірі 834 755,42 грн, що значно більше суми боргу, визначеного судовим рішенням у справі № 641/12220/13 в розмірі 195 437,44 грн. Отже, для отримання суми заборгованості, яку визначено Фондом у паспорті активу, розташованому у мережі «internet», кредитор намагається у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації права власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором або продажу предмета іпотеки від імені іпотекодержателя будь-якій особі-покупцю. Зазначені дії можуть призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також неправомірно порушать права неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та постійно мешкає у квартирі АДРЕСА_1 .

Вказав, що у мережі «internet» на сайті «Харків Естейт» ним виявлено подане 07 січня 2020 року оголошення з продажу квартири, розташованої у будинку АДРЕСА_2 , опис якої відповідає предмету іпотеки, отже існує реальна небезпека відчуження та/або перереєстрації вказаної квартири, що зробить неможливим виконання рішення суду у разі визнання недійсним договору відступлення вимог.

Вважав, що між сторонами існує спір щодо визнання недійсним договору, а також існує реальний ризик утруднення, або навіть неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення судом позову на його користь.

Зазначив, що оскільки його вимоги є немайновими, заходи забезпечення позову, про застосування яких він просить, не спричиняють будь-яких майнових втрат або збитків учасників справи або інших осіб, тому відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Просив заборонити будь-яким особам вчиняти дії щодо звернення стягнення шляхом набуття у власність або продажу, або іншим чином зміни власника частини або власників у цілому квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до вирішення спору по суті; заборонити державним реєстраторам, приватним нотаріусам, будь-яким іншим особам вчинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційних дій відносно квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно: № 3824493, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до вирішення спору по суті.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задоволено; заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо звернення стягнення шляхом набуття у власність або продажу, або іншим чином зміни власника частини або власників у цілому квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до вирішення спору по суті; заборонено державним реєстраторам, приватним нотаріусам, будь-яким іншим особам вчинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційних дій відносно квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно: № 3824493, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до вирішення спору по суті.

Не погоджуючись з ухвалою суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» подали апеляційні скарги, в яких просили ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» вважав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявник не є стороною за оскаржуваними правочинами щодо відступлення права вимоги, які укладались між попереднім та новим кредитором, у зв`язку з чим у заявника за цими правочинами не виникає жодних нових прав та обов`язків; що заявник, зазначаючи на підставах припинення зобов`язання, не наводить доказів його виконання, а посилається лише на відмінність розміру заборгованості, яку відступлено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб внаслідок проведення електронного аукціону від розміру заборгованості стягнутої судовим рішенням від 09 січня 2014 року; що зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається ані співмірності заходів забезпечення позову з заявленими заявником вимогами, ані підстав обрання саме цих видів забезпечення позову, також жодним чином не вирішено питання зустрічного забезпечення; що з оскаржуваної ухвали взагалі не вбачається, що суд першої інстанції, застосовуючи заходи забезпечення позову, з`ясував, які саме позовні вимоги входять до предмету позову, а також відповідність виду забезпечення позову, які просить застосувати заявник, позовним вимогам, що будуть ним заявлені в майбутньому; що заявником не надано доказів того, що оголошення на сайті «Харків-Естейт» розміщено будь-яким з кредиторів, до того ж існує ймовірність розміщення оголошення заявником з метою надання підстав для застосування забезпечення позову.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що заявником не надано жодних належних доказів щодо наміру товариства вчиняти певні реєстраційні дії щодо нерухомості; що жодна з вимог позову не пов`язана з предметом іпотеки, іншим об`єктом нерухомості або визнанням чи спростуванням права власності, тому такий захід забезпечення як заборона вчинення реєстраційних дій не є співмірним з позовними вимогами; що обраний судом захід забезпечення позову ніяким чином не сприяє захисту прав заявника та не може вплинути на рішення про визнання договорів недійсними; що законом не передбачений такий спосіб захисту споживача як визнання договору недійсним або його припинення, як цього безпідставно вимагає заявник; що ухвалення судом рішення у справі не тотожне фактичному завершенню його виконання та, наводячи даний аргумент, заявник не надав жодного з доказів про сплату хоча б частини боргу, тому відступлення права вимоги не можна вважати подвійним стягненням боргу; що, зважаючи на зміну курсу валют та інфляційні коливання, розмір заборгованості на даний час є значно більшим.

22 квітня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він фактично виклав доводи та вимоги заяви про забезпечення позову.

28 квітня 2020 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» надійшла відповідь на відзив, в якій товариство наполягав на тому, що цією ухвалою суд першої інстанції чинить перешкоди господарській діяльності товариства.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 22 червня 2020 року від представника ОСОБА_1 надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 500 від 17 червня 2020 року щодо продовження дії карантину до 31 липня 2020 року, яку залишено без задоволення, оскільки справа по суті не розглядається, а вирішується тільки процесуальне питання до подачі позову. До суду апеляційної інстанції не надано доказів того, що ОСОБА_1 подано позов, як це передбачено статтею 152 ЦПК України. При цьому судова колегія зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2020 року поновлено діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. ОСОБА_2 є представником ОСОБА_1 і перешкод для його участі у справі із його клопотання не вбачається. ОСОБА_1 та його представник мали можливість приймати участь у судовому засіданні з використанням технічних засобів або шляхом проведення відеоконференції. Представник ОСОБА_1 посилається на лист Ради суддів України від 11 березня 2020 року, в якому фактично про це і зазначено.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» необхідно задовольнити, ухвалу суду - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 довів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позову щодо визнання недійсним договору купівлі - продажу права вимоги від 15 липня 2019 року, який ще не подано і вжиті заходи забезпечення позову є співмірними.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 2 та 10 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 10 статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Як вбачається із роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Матеріали справи свідчать про те, що 24 березня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 211/06-КВ, відповідно до умов якого банк надав йому кредитні кошти в розмірі 28 400,00 євро на 36 місяців з кінцевою датою повернення кредиту - 23 березня 2009 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитом 11,0% річних (а.с.9-10).

19 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 211/06-КВ від 24 березня 2006 року, відповідно до якого змінено термін кредитування на 60 місяців з кінцевою датою повернення кредиту - 23 березня 2011 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитом в розмірі 12,6% річних (а.с.11).

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника 24 березня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 211/06-КВ/Z, відповідно до умов якого предметом іпотеки є двокімнатна квартира, загальною площею 67,6 кв м, житловою площею 38,4 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.12-13).

19 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 211/06-КВ/Z від 24 березня 2006 року (а.с.14).

30 червня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань «Укрпромбанку» на користь «Дельта Банку», відповідно до умов якого переведено на користь «Дельта Банку» борг за кредитними договорами «Укрпромбанку» перед Національним банком, передано активи «Укрпромбанку», а також відступлено права вимоги, які входять до складу активів «Укрпромбанку» на користь переможця конкурсу - «Дельта Банку» (а.с.18-19).

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 2014 року по справі № 641/12220/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 211/06-КВ від 14 березня 2006 року в розмірі 195 437,44 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1954,38 грн, а всього 197 391,82 грн (а.с.20).

На виконання вказаного заочного рішення 30 квітня 2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 641/12220/13-ц та постановою Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ВП № 43420216 від 21 травня 2014 року відкрито виконавче провадження (а.с.21).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року по справі № 641/8170/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишено без задоволення (а.с.24-25).

14 червня 2019 року складено протокол електронного аукціону № UA-EA-2019-04-06-000007-b, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» став переможцем відкритих торгів (аукціону) щодо продажу права вимоги за кредитним договором № 211/06-КВ від 24 березня 2006 року із забезпеченням (а.с.28).

15 липня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» укладено договір № 1571/К купівлі-продажу права вимоги, відповідно до умов якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, зокрема, право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку № 1 до цього договору; право набути у власність гроші та/або майно на підставах, наведених у додатку № 1 до цього договору або отримати грошові кошти/відшкодування за наслідками недійсності/нікчемності укладених договорів, тощо. Права вимоги вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору (а.с.29-30, 73-75).

27 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» укладено договір відступлення права вимоги № 27/11/19-1, відповідно до умов якого на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між первинним кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с.53-56).

27 листопада 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 211/06-КВ/Z, відповідно до умов якого на умовах цього договору, договору № 27/11/19-1 купівлі-продажу прав вимоги від 27 листопада 2019 року, первісний іпотекодержатель передає (відступає) новому іпотекодержателю право вимоги за іпотечним договором № 211/06-КВ/Z від 24 березня 2006 року, з усіма додатками та додатковими угодами (а.с.58-60).

Як вбачається з заяви про забезпечення позову предметом майбутньої позовної заяви ОСОБА_1 визначено визнання недійсним договору № 1571/К купівлі-продажу права вимоги від 15 липня 2019 року.

Пунктом 1 частини 1 статті 152 ЦПК України передбачено можливість подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Звертаючись до суду з такою заявою ОСОБА_1 вважав, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна небезпека відчуження та/або перереєстрації предмета іпотеки, що зробить неможливим виконання рішення суду у разі визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Тобто, майбутні позовні вимоги ОСОБА_1 є немайновими. Будь-яких вимог щодо квартири АДРЕСА_1 , не заявлено.

Співмірність під час вжиття заходів забезпечення позову передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті судом, а саме: заборона будь-яким особам вчиняти дії щодо звернення стягнення шляхом набуття у власність або продажу, або іншим чином зміни власника частини або власників у цілому квартири, а також заборона державним реєстраторам, приватним нотаріусам, будь-яким іншим особам вчинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційних дій відносно квартири до вирішення спору по суті - не співмірні із заявленими позовними вимогами, які не носять майнового характеру.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вжиття заходів забезпечення позову обумовлено ризиками, що можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі ухвалення такого на користь позивача. Визнання ж недійсними договорів має правові наслідки, які настають незалежно від забезпечення позову.

При цьому, ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення його порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом задоволення заяви заявника.

Враховуючи вищевикладене, відсутні причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити майбутній позов, тобто об`єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Однак, об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, заявником не наведено.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, не вбачається.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції в порушення принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, необґрунтовано задовольнив заяву заявника про забезпечення позову до його подання, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» - задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення до подання позову - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.