У Х В А Л А

02 липня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/1526/17

провадження № 22-ц/4809/738/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Єгорової С.М., Чельник О.І.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про встановлення факту призначення на посаду, зобов`язання внести запис до трудової книжки, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

До апеляційного суду від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі, на підставі п.10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Зокрема, вказує, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 року у даній справі касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу апеляційного суду скасовано і передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому, Верховним судом зроблено висновок, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що наказ про звільнення видано під час його тимчасової непрацездатності та не з`ясував вказаний факт, у зв`язку з чим дійшов до передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 14 березня 2017 року по 31 березня 2017 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серія НОМЕР_1 , виданого Кіровоградською обласною лікарнею.

Трудове законодавство встановлює юридичні гарантії забезпечення прав від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною 3 статті 40 КЗпП У країни заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів.

В рішенні від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 у справі 3-425/2018 (6960/18) Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини 3 статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та суперечать Конституції України.

Водночас, правовідносини у даній справі є подібними до правовідносин № 205/4196/18, яка перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суд.

Так, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 19 грудня 2019 рогу №205/4196/18 прийнято до розгляду справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, ДП «Дніпровський електровозобудівний завод» про визнання незаконним звільнення та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього час вимушеного прогулу за касаційною скаргою позивача на постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року.

При цьому, виходячи із зазначеної ухвали Великої Палати Верховного Суду згідно з висновком Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року у справі № 6-156цс12 положення частини третьої статті 40 КЗпП України на спірні правові не поширюється, виходячи з нормативного (а не сутнісного) тлумачення пунктів 4, 8 статті 36, частини третьої статті 40, частини третьої статті 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом (пункт 8 статті 36 КЗпП України), а не у зв`язку із звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Аналогічного висновку щодо відсутності підстав для застосування норм частини третьої статті 40 КЗпП України у подібних правовідносинах щодо припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом, дійшов Верховний Суд України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-127цс12.

Окрім того, Верховний Суд України у постанові від 2 квітня 2014 року у справі № 6-19цс14 виходив із того, що із працівником було укладено строковий трудовий договір, звільнення працівника з роботи проведено у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору у період його тимчасової непрацездатності, однак положення частини третьої статті 40 КЗпП України не підлягають застосуванню у такому випадку, оскільки вказана норма трудового законодавства встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України (пункт 4 частина перша статті 36 КЗпП України), а позивача звільнено на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Верховний Суд у постановах від 3 жовтня 2018 року у справі № 545/1151/16-ц (провадження № 61-9771св18), від 15 лютого 2019 року у справі № 234/560/18-ц (провадження № 46298св18), від 11 квітня 2019 року у справі № 221/6617/16-ц (провадження № 61-42263св18) підтримав зазначений висновок Верховного Суду України.

Однак Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від зазначеного висновку, оскільки незастосування до працівників, які працюють відповідно до укладеного контракту, положень частини третьої статті 40 КЗпП України щодо гарантії обмеження їх звільнення в день тимчасової непрацездатності або в період перебування у відпустці зумовить нерівність та дискримінацію цієї категорії працівників, ускладнить їх становище та знизить реальність гарантій трудових прав громадян, встановлених Конституцією і законами України.

З цих підстав, просив зупинити провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 205/4169/18.

Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів вважає, що провадження у справі слід зупинити з наступних підстав.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Як установлено судом апеляційної інстанції, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2019 року справу № 205/4196/18 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 19 грудня 2019 справу № 205/4196/18 прийнято та призначено до розгляду.

З огляду на те, що у даній справі правовідносини є подібними правовідносин у справі № 205/4196/18, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 587/430/16-ц.

Керуючись ст.ст.252, 253 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Клопотання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - задовольнити.

Зупинити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про встановлення факту призначення на посаду, зобов`язання внести запис до трудової книжки, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 205/4196/18

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Судді:

О.А.Письменний С.М. Єгорова О.І. Чельник