Справа № 606/3326/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

за участі секретаря судового засідання Пасько І.Б.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на критсування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири по АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , а також відповідачі: - колишня дружина ОСОБА_3 , та прийомна донька ОСОБА_5 , які понад 20 років не проживають у вищевказаній квартирі, жодного майна, яке б належало відповідачам у будинку немає, вони повністю припинили виконувати обовязки членів сімї, які повязані з утриманням житла, оплатою комунальних послуг.

Посилаючись на наведене та те, що реєстрація відповідачів створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просив визнати відповідачів ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою по АДРЕСА_1 , на підставі вимог ст.391 ЦК України.

У судове засіданні позивач не з"явився, однак надали заяву відповідно до якої просили позов задовольнити, справу слухати за їх відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечили.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала,та вказала що її довірителька є інвалідом І групи, а також що у 1994 році ОСОБА_3 чинились перешкоди в користуванні квартирою по АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 повторно в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подала.

Суд, розглянувши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Як вбачається із довідки виданої Теребовлянською міською радою №02-26/340 від 12.04.2019 року, відповідно до записів в книзі обліку реєстрації видачі ордерів на комунальні квартирни м. Теребовля, ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 25.07.1989 року №190 видано ордер на квартиру по АДРЕСА_1 .

У довідці виданій КП Теребовлянської міської ради "Теребовля" №122 від 16.04.209 року, вказано, що ОСОБА_1 сплачував комунальні послуги за квартиру по АДРЕСА_1 .

Як вбачається із посвідчення серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є ветераном праці та має пільги встановлені законодавством України для ветеранів праці.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 18.05.1993 року, яке набрало законної сили 31.05.1993 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № НОМЕР_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрували шлюб.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрували шлюб.

Згідно висновку МСЕК та довідки до акту агляду МСЕК серії 12ААБ №487704, ОСОБА_10 є інвалідом І групи довічно, причина інвалідності - загальне захворювання.

Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов від 17.04.2019 року, 16.12.2019 року складеного депутатами Теребовлянської міської ради, встановлено, що по АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_11 1964 року народження, але фактично не проживає з 1997 року а також зареєстрована колишня дружина ОСОБА_3 , яка фактично не проживає із 1993 року.

Судом було встановлено, що відповідачі тривалий час, не проживали у квартирі позивача, відсутні у місці реєстрації без поважних причин, не сплачували комунальні послуги і не несли жодних обовязків по утриманню даного житла. Їх особистих речей за місцем реєстрації немає.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із вимогами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому відповідно до положень ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено, що позивач є власником спірної квартири, де зареєстровані відповідачі.

Аналіз встановлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 втратили інтерес до житла, в якому зареєстроване їх місце проживання, оскільки більше року у ньому фактично не проживають, участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг не беруть, а тому втратили право користування даним жилим приміщенням.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачам чиняться перешкоди у користуванні квартирою та проживанні в ній, про поважність причин їх відсутності більше року, наявність між ними і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання їх такими, що втратили право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду таких встановлено не було.

За вказаних обставин , виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та визнання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою по АДРЕСА_1 .

Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , та відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не представили суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі понад 20 років та спростовування доводів позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273,280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3 1955 року народження, ОСОБА_4 1964 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.07.2020 року

Суддя І.Б. Марціцка