ЄУН № 337/560/20
Провадження № 2-о/337/40/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді -Ширіної С.А.,

за участю секретаря -Бикової С.Б.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Хортицького РВ УДМС в Запорізькій області Зінченко Н.П.,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя цивільну справу заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Хортицький районний відділ Управління державної міграційної служби України в запорізькій області про встановлення факту проживання на території України в певний період,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з вернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України у період з 1955 року до 24 серпня 1991року.

Заяву обґрунтовано тим, що в 60-х роках 20 сторіччя він з батьками переїхав з РФСР до УСРС на постійне місце проживання, а саме до м. Кам`янець-Подільський. В цьому місті він закінчив 9-й та 10-й класи середньої школи , а потім Кам`янець-Подільський технікум. Після закінчення технікуму працював на різних підприємствах м. Запоріжжя до 1994 року. В 1967 році в м. Запоріжжі у заявника народився син ОСОБА_2 . З 01.03.1971 року по 07.10.1994 року заявник був зареєстрований у м. Запоріжжі за адресою : АДРЕСА_1 , вказану квартиру він отримав на родину у 1971 році. В 1994 році заявник переїхав жити до Російської Федерації , де потім отримав громадянство Російської Федерації. У 2019 році він вирішив змінити громадянство Російської Федерації на громадянство України , оскільки до 24.08.1991 року проживав на території, яка стала територією України. Паспорт громадянина СРСР в нього не зберігся. З метою оформлення громадянства заявник звернувся до заінтересованої особи та надав наявні в нього документи на підтвердження постійного проживання на території УСРС , а потім України до 1994 року. Проте , 10.08.2019 року заявник отримав повідомлення про те, що надана їм довідка про реєстрацію місця проживання за адресою : АДРЕСА_1 , у період з 01.03.1971 р. по 07.10.1994 року, не є документом , що підтверджує факт постійного проживання на території України та було запропоновано звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України у певний період. Тому заявник був змушений звернутися до суду із даною заявою та просить суд встановити факт постійного проживання особи на території України в період з 1955 року по 24 серпня 1991 року.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити, з підстав зазначених в заяві та з урахуванням довідок та інших документів наданих до суду, з яких вбачається, що він постійно проживав на території України, був тимчасово відсутнім, у зв`язку з проживанням на території Російської Федерації.

Представник заінтересованої особи Хортицького РВ УДМС в Запорізькій області проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечувала.

Дослідивши заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Москва, Московської області РФ. В 60-х роках 20 сторіччя він з батьками переїхав з РФСР до УСРС на постійне місце проживання, а саме до м. Кам`янець-Подільський.

В період проживання в м. Кам`янець-Подільський заявник навчався в Кам`янець-Подільському індустріальному технікумі в період з 1955 року по 06.03.1958 року, де отримав диплом № Е НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці виданої 17.04.1958 р. на ім`я ОСОБА_1 1938 р.н., копія якої знаходиться в матеріалах справи.

З 17.04.1958 року заявник ОСОБА_1 працював на Дніпровському алюмінієвому заводі ім. Кірова у м. Запоріжжі на посаді електромонтера , 29.09.1958 року заявника було звільнено у зв`язку з призивом до лав Радянської армії. У 1961 році заявник повернувся та продовжив працювати на Дніпровському алюмінієвому заводі ім. Кірова у м. Запоріжжі на посаді електромонтера, однак у 1971 році заявник звільнився з вказаного заводу та працевлаштовувався на роботу до Будівельного управління «Прокатбуд» м. Дзержинськ , в листопаді 1972 року звільнився та в січні 1973 року влаштувався на роботу до З/ЗКП ОУ «Сіленергопроект» в м. Запоріжжі на посаду старшого інженера, відкіля у 1974 році звільнився та влаштувався на роботу до Запорізького Трансформаторного заводу , де працював з 28.08.1974 року по час переводу 01.06.1991 року до НІЦ «ЗТЗ-Сервіс» на посаду інженера , звідки 27.05.1992 року був звільнений за власним бажанням. Вказані факти підтверджуються відповідними записами у трудовій книжці на ім`я ОСОБА_1 1938 р.н., копія якої знаходиться в матеріалах справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Запоріжжі народився син заявника ОСОБА_2 , про що Орджонікідзевським бюро записів актів громадянського стану м. Запоріжжя в книзі актів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис № 2058 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , копія якого знаходиться в матеріалах справи. Батьками народженої дитини зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до Договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад депутатів , трудящих, державних підприємстві установ , кооперативних і громадських організацій Української РСР від 15.01.1971 року та Акту здачі і приймання квартири, кімнати, копії яких знаходяться в матеріалах справи, заявнику ОСОБА_1 була видана квартира АДРЕСА_2 .

Згідно Довідки №04-27/6-8684 від 17.07.2019 року про реєстрацію місця проживання, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради , копія якої знаходиться в матеріалах справи, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Москва, був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 у період з 01.03.1971 року по 07.10.1994 року.

Відповідно до відповіді на запит суду Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради , за вих. № 01-71/1945 від 20.02.2020 року, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Москва, був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 у період з 01.03.1971 року по 07.10.1994 року.

Як зазначено заявником у заяві в 1994 році він переїхав жити до Російської Федерації, де потім отримав громадянство РФ.

Допитана в судову засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що вона доводиться знайомою ОСОБА_1 та товаришувала з його родиною з 1973 року до 1994 року, потім ОСОБА_1 поїхав до м. Москва.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що є рідним сином заявника. Батько мешкав разом з ним у м. Запоріжжі до 1994 року, після чого виїхав до Російської Федерації.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України.

Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року N 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо.

Відповідно Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року N 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Факт постійного проживання на території України заявника ОСОБА_1 , у тому числі станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) має юридичне значення та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. В іншому встановленому Законом України «Про громадянство України» порядку, набути громадянство України заявник не може.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено..

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам безперервного проживання особи на території України.

Отже, досліджені докази в їх сукупності, пояснення свідків, свідчать про те, що ОСОБА_1 проживав на території України у період з 1955 року по 24 серпня 1991 року, та іншого місця проживання у нього не було.

З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявником своїх прав необхідним є визнання факту постійного проживання на території України у період з 1955 року по 24 серпня 1991 року , і саме цей факти має для заявника юридичне значення, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 19, 77, 81, 258, 259, 263-265, 268,293, 294, 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Хортицький районний відділ Управління державної міграційної служби України в запорізькій області про встановлення факту проживання на території України в певний період - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Москва на території України , в період з 1955 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 15.07.2020 року.

Суддя : С.А.Ширіна14.07.2020