Справа № 425/415/20
Провадження № 22-ц/810/387/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,, відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 квітня 2020 року, ухваленого Рубіжанським міським судом Луганської області у складі: судді Мирошникової О.Ш. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивувало тим, що 12.02.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір приєднання, згідно з яким відповідач отримав 50000 гривень кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішеннями та ініціативою Банку та зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору та здійснювати погашення процентів і нести відповідальність за порушення умов Договору.

Відповідач не виконав зобов`язань за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, в зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 211328,44 грн, частину якої у вигляді простроченого тіла кредиту у сумі 162662,94 грн позивач просив стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати в сумі 2439,94 грн.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 квітня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором від 12.02.2018 у вигляді простроченого тіла кредиту у сумі 57432,78 грн. Відмовлено в задоволенні позову в частині вимог про стягнення 105230,16 гривень. Стягнуто судові витрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та стягуючи заборгованість за кредитним договором від 12.02.2018 року у вигляді простроченного тіла кредиту у сумі 57432,78 грн, суд виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором й односторонньо відмовився від повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, проте позивач безпідставно протягом 1 дня з 31.08.2019 по 01.09.2019 збільшив прострочене тіло кредиту з 57432,78 грн до 162662,94 грн шляхом перенесення показника у стовбчику № 22 "Заборгованість за наданим кредитом" у стовбчик № 6 "Тіло кредиту прострочене на звітню дату", доказів отримання від позивача відповідачем кредиту у сумі 162662,94 грн справа не містить, більш того з розрахунку вбачається, що клієнт не витрачав кредитні кошти в цьому розмірі.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення в частині незадоволених позовних вимог, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно зменшив заборгованість за простроченим тілом кредиту та відмовив у стягнення заборгованості за поточним тілом кредиту в розмірі 105230,16 грн, не взявши до уваги, що відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач погодив тарифи Банку, правила користування карткою, основні умови обслуговування, що складає договір про надання банківських послуг, та зобов`язався самостійно знайомитися зі всіма змінами на сайті Банку. 14 квітня 2018 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , яка в подальшому перевипускалася, та на яку було встановлено кредитний ліміт 50000 грн, і випискою по рахунку підтверджено користування відповідачем грошима Банку, а також послугою «Миттєва розстрочка». Згідно умов вказаної послуги, придбавши товар за допомогою кредитної картки, повинен щомісячно сплачувати вартість придбаного товару, доручаючи банку списувати кошти щомісяця з кредитної картки, в разі невнесення відповідачем щомісячного платежу понад кредитний ліміт, і додаткові договори між сторонами не оформлюються. Оскільки відповідач скористався послугою «Миттєва розстрочка» до перевищення кредитного ліміту та після цього не здійснював внесення грошових коштів на погашення заборгованості понад кредитного ліміту, то щомісячні списання грошових коштів продовжувалися до повного розрахунку за товар, внаслідок чого встановлений кредитний ліміт за карткою був перевищений. Ухвала про витребування додаткових доказів та відзив на позов на адресу позивача не надходили, тому і в наданні додаткових доказів не було необхідності, через що докази, які долучаються до апеляційної скарги, не подавалися до суду першої інстанції.

Від відповідача відзив не надійшов.

Частиною шостою статті 19 ЦПК Українивизначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості у розмірі 105230,16 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100 = 210200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 12.02.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір без номеру, згідно з яким відповідач отримав кредит 50000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків у розмірі 3,5 % на місяць за користування кредитом на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг строк кредиту 20 років (а.с. 6, 9-27).

На підтвердження волевиявлення щодо укладення з позивачем кредитного договору відповідачем підписана 12.02.2018 року «Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банковских услуг в Приватбанку» (а.с. 9), за текстом якої відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з договором про надання банківських послуг до його укладення, примірник договору про надання банківських послуг згодний отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту https://privatbank.ua.

До «Анкети-заяви» позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщений на сайті https://privatbank.ua (а.с. 11-29).

Доданий до позову розрахунок заборгованості свідчить про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Вказані обставини ніким не оспорюються.

Предметом апеляційного перегляду є розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відповідач скористався послугою «Миттєва розстрочка», внаслідок чого було перевищено кредитний ліміт.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.02.2018 року (а.с. 6-8) вбачається, що станом на 08 грудня 2019 року позивачем визначена заборгованість в загальному розмірі 211328,44 грн, з якої:

- 162662,94 грн - заборгованість за поточним тілом кредита;

- 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 11604,85 грн заборгованість за простроченими відсотками;

- 37060,65 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК;

- 0,00 грн нарахована пеня;

- 0,00 грн нараховано комісії.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, користуючись своїм правом вимоги повернення на власний розсуд будь-якої частини суми заборгованості, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 162662,94 грн станом на 08 грудня 2019 року.

При цьому, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування заявлених до стягнення сум, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором, позивач посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 10) та вказаний Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 11-27) як невід`ємні частини спірного договору.

За приписами частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За змістом частини другої статті 83 ЦПК України докази мають надаватися позивачем разом із поданням позовної заяви.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути прострочене тіло кредиту, яке є більшим, ніж сума встановленого ліміту, посилаючись на п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6. Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Оскільки судом встановлено погодження відповідачем вказаних Правил та Умов Банку, то колегія суддів не переглядає ці обставини.

Натомість, позов не обґрунтований тим, що відповідач скористався сервісом «Миттєва розстрочка».

Те, що відповідач скористався цією послугою до перевищення кредитного ліміту, та після цього не здійснював внесення грошових коштів на погашення заборгованості понад кредитного ліміту, тому щомісячні списання грошових коштів продовжувались до повного розрахунку за товар, внаслідок чого встановлений кредитний ліміт за карткою був перевищений, є доводом апеляційної скарги.

Колегія суддів не може взяти до уваги надані позивачем до апеляційної скарги нові докази: рух коштів по основній картці НОМЕР_1 за період по 05.05.2020 року, у якому зазначено про щомісячні платежі з позначкою «Миттєва розстрочка», довідку про видані картки на ім`я ОСОБА_1 , довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , оскільки за вимогами ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Однак, позивач, подавши зазначені документи до апеляційного суду в якості нових доказів, не обґрунтував неможливість її подання до суду першої інстанції, у встановлений строк.

Оскільки надані позивачем до позовної заяви Умови та Правила не містять відомостей про зазначену послугу Банку, то доводи скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про те, що позивач безпідставно протягом одного дня з 31.08.2019 року по 01.09.2019 року збільшив прострочене тіло кредиту з 57432,78 грн до 162662,94 грн шляхом перенесення показника у стовбчику № 22 «Загальна заборгованість за наданим кредитом» у стовпчик № 6 «Тіло кредиту прострочене на звітню дату», тому стягненню підлягає лише заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 57432,78 грн, яка виникла станом на 31.08.2019 року.

Крім того, колегя суддів звертає увагу на те, що заявлена до стягнення як прострочене тіло кредиту сума 162662,94 грн є загальною заборгованістю за наданим кредитом відповідно до стовпчику 22, куди входять і нараховані відсотки на заборгованість за кредитом тощо, натомість позивач просить стягнути цю суму як прострочену заборгованість за тілом кредиту, що не відповідає наданому ним же розрахунку.

Оскільки позивачем заявлено вимогу лише про стягнення простроченої заборгованості з тіла кредиту, то судом зроблено правильний висновок про задоволення позову про стягнення 57432,78 грн як простроченої заборгованості, а в решті позову про стягнення 105230,16 грн відмовлено, оскільки доказів того, що ця сума є простроченим тілом кредиту суду не надано.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального і матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 квітня 2020 рокув оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, цей строк продовжується на строк дії такого карантину.

Дата складення повного тексту постанови 08 липня 2020 року.

Судді: