Справа №932/7033/20
провадження №2/932/-3418/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Кудрявцевої Т.О.

за участю секретаря - Левчинській А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

17.06.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень 00 копійок щомісячно з урахуванням щорічної індексації згідно до закону, починаючи стягнення з дати подання позову.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 21 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, прізвищем дружини після реєстрації шлюбу є « ОСОБА_1 ». 22 листопада 2012 року в період шлюбу у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_3 . 13 лютого 2017 року шлюб між ними був розірваний рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. На теперішній час ОСОБА_2 проживає окремо та не приймає участі в вихованні і утриманні свого сина - ОСОБА_3 . ОСОБА_2 не має постійного місця роботи, в зв`язку з чим має мінливий дохід, він має задовільний стан здоров`я, аліменти на користь інших осіб не сплачує, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що з 01 вересня 2019 року ОСОБА_3 навчається в учбовому виховному комплексі Ліцей №100, вона витрачає значні кошти на придбання ОСОБА_3 одягу, взуття та всього необхідного для навчання та розвитку малолітньої дитини. На її пропозицію щодо матеріального утримання сина ОСОБА_3 в добровільному порядку на теперішній час ОСОБА_5 не погоджується, в зв`язку з чим вона звернулась до суду із даним позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2020 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено підготовче засідання.

20.08.2020 року до суду від позивача надійшло Уточнення до позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.10.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Від представника позивача до суду надана заява про проведення судового розгляду справи за відсутності позивача і її представника, та в заочному порядку, в якій зазначено про підтримання позивачем позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив, клопотання та письмові пояснення суду не надавав.

Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї, уточнена позовна заява, однак ним не вчинено дій з отримання поштової кореспонденції.

Відповідно до вимог с. ст. 190, 272 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався, про причину неявки суд не повідомив.

Таким чином, з урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч.2 с. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу залишено « ОСОБА_1 », що підтверджується копією Офіційного акту від 21 грудня 2012 року вих. №iUUle54 Штат Флорида актовий запис про шлюб номер заяви НОМЕР_3 .

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження реєстраційний номер НОМЕР_4 , виданого державним реєстратором штат Флорида, 28 листопада 2012 року.

13 лютого 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується копією рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2017 року, ухваленого у цивільній справі №175/4182/16-ц, яке вступило в законну силу 07.03.2017 року.

Суд, з урахуванням положень статті 9 Конституції України, зазначає, що відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України, з дійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 є її батьком, на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини.

З 01 вересня 2019 року дитина сторін - ОСОБА_3 навчається в учбовому виховному комплексі Ліцей №100, позивач витрачає значні кошти на придбання сину одягу, взуття та всього необхідного для його навчання та розвитку. На її пропозицію прийняти участь в матеріальному утриманні сина в добровільному порядку на теперішній час ОСОБА_5 не погоджується, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду із даним позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Судом встановлено, що на час розгляду справи син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досяг віку 8 років.

Добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку по наданні матеріальної допомоги на утримання дитини не досягнуто, тому суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Судом встановлено, що відповідач за станом здоров`я не має перешкод для надання матеріальної допомоги на утримання дитини, він наразі офіційно не працює, має мінливий дохід, інших осіб на утриманні не має, що ним не спростовано.

З огляду на те, що, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем та оскільки дитина сторін проживає разом із позивачем, враховуючи вік та потреби дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та вважає за необхідне ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 2 500, 00 гривень щомісячно на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням щорічної індексації згідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з 17 червня 2020 року, що фактично становить встановлений державною прожитковий мінімум щомісячно на восьмирічну дитину.

Позовні вимоги позивача в іншій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач може надавати допомогу на утримання дитини у заявленому нею розмірі 5000,00 грн.

Згідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання.

Розподіл судових витрат підлягає здійсненню відповідно до ст. 141 ЦПК України, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з 17.06.2020 року.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справ, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. О. Кудрявцева