Провадження № 2/752/3218/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

16 червня 2020 року року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики в сумі 275 580,00 грн., а неустойку в сумі 8 708,33 грн. та 3% річних в сумі 8 267,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 27.06.2018 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барамія Н.Г. за реєстровим № 1016, за умовами якого ОСОБА_2 отримав позику в розмірі, еквівалентному 9 000,00 Євро, за офіційним курсом продажу Євро, встановленому НБУ на дату укладення (1 Євро + 30,62 грн.) з її погашенням до 01.09.2018 року.

Проте, ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань за договором, що призвело до утворення боргу, що стало причиною для звернення до суду.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Макаренко І.О. від 17.09.2019 року справу передано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 12).

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 06.12.2019 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 26.03.2020 року (а.с. 17-18).

Ухвалою від 26.03.2020 року розгляд справи відкладено на 16.06.2020 року (а.с. 25).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.06.2018 року між сторонами у справі було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барамія Н.Г. за реєстровим № 1016, за умовами якого ОСОБА_2 отримав позику в розмірі, еквівалентному 9 000,00 Євро, за офіційним курсом продажу Євро, встановленому НБУ на дату укладення (1 Євро + 30,62 грн.) з її погашенням до 01.09.2018 року (а.с. 4-7).

Як зазначає позивач, відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань про повне повернення грошових коштів, про які йдеться в зазначеному вище договорі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства.

Отже, приймаючи до уваги те, що позивач виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу грошові кошти, а відповідач не повернув вказані кошти у строк, передбачений договором, суд, зважаючи на те, що укладення договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі відповідача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача її суми в розмірі 275 580,00 грн. (еквівалент 9 000,00 Євро за курсом 1 Євро + 30,62 грн., як то визначено договором).

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Отже, суд вважає обґрунтованим посилання позивача про застосування до виниклих правовідносин положень ст. 625 ЦК України, оскільки відповідач порушив порушеного грошове зобов`язання, не повернувши позику у передбачений договором строк.

Згідно п. 7 Договору позики за несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 0,01% від суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості.

Виходячи із зазначеного, перевіривши розрахунок, наведений позивачем та не спростований відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що останній може бути покладений в основу судового рішення, і з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 8 267,40 грн. та неустойка у розмірі 8 708,33 грн.

Останній відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростований.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд надходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору у розмірі 2 925,56 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 526, 625, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 27.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барамія Н.Г. за реєстровим № 1016, в розмірі 275 580,00 грн. (двісті сімдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок), 3% річних у розмірі 8 267,40 грн. (вісім тияч двісті шістдесят сім гривень 40 копійок), пеню у розмірі 8 708,33 грн. (вісім тисяч сімсот вісім гривень 33 копійки), а всього - 292 555,73 грн. (двісті дев`яносто дві тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 73 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 2 925,56 грн. (дві тисячі дев`ятсот двадцять п`ять гривень 56 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко