Справа № 303/3175/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П. Фазикош Г.В.

з участю секретаря: Кухти М.В.

імена (найменування) сторін:

позивач - Закарпатська обласна кредитна спілкиа «Калиновий Міст»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Закарпатської обласної кредитної спілки «Калиновий Міст» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2019 року у складі судді Курах Л.В., у справі за позовом Закарпатської обласної кредитної спілки «Калиновий Міст» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

17 травня 2019 року Закарпатська обласна кредитна спілка «Калиновий Міст» звернулася до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на її користь заборгованості за договором в розмірі 90 693,21 гривень та судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 08.02.2013 року між Закарпатською обласною КС «Калиновий міст» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 501, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 9 000,00 гривень. 08.02.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 501, згідно якого останній несе відповідальність за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання по договору, а відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість, яка станом на 13.05.2019 року становить 90 693,21 гривень, з яких 8 725,77 гривень заборгованість за кредитом, 31 177,23 гривень - заборгованість по відсотках, 21 597,01 гривень - нарахована пеня згідно п.7.3, 4 362,89 гривень - штраф згідно п.7.4 та 24 830,31 гривень - інфляційних втрат.

20.09.2019 року уточнено позовну заяву, в якій позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на їх користь заборгованості за договором в розмірі 87 459,91 гривень та 1921,00 гривень судових витрат. В уточненій позовній заяві наведено розрахунок з якого вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачів 8 725,77 гривень заборгованості за кредитом, 31 177,23 гривень - заборгованість по відсотках, 43 194,02 гривень - пені згідно п.7.3 та 4 362,89 гривень - штрафу згідно п.7.4.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2019 року заявлений позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної кредитної спілки «Калиновий міст» заборгованості за кредитним договором в розмірі 31 444,92 гривень (тридцять одну тисячу чотириста сорок чотири гривні 92 копійки) гривень, яка включає: 8 725,77 гривень заборгованості за кредитом, 13 993,38 гривень - заборгованість по відсотках, 8 725,77 гривень - пені згідно п.7.3 та судовий збір в розмірі 1921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) гривень. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі кредитна спілка «Калиновий міст» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про припинення поруки з посиланням на ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки п.3.1 договору поруки №501 визначено, що строк дії поруки становить протягом 5 років з дня настання строку виконання зобов`язання; судом помилково відмовлено у стягненні штрафу посилаючись на те, що дане стягнення є подвійною відповідальністю, так як п.7.4 Кредитного договору №501, передбачено, що у разі прийняття кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов`язань, встановлених п. 2.3, до позичальника застосовується штраф у розмірі 50 % від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості в судовому порядку; позивач має право на стягнення заборгованості по відсоткам у заявленому розмірі, оскільки у п. 3.1 кредитного договору передбачена фіксована плата за користуванням кредитом (проценти) за фактичне число календарних днів користування кредитом; позичальником та боржник знали і розуміли, що у випадку порушення графіку розрахунків можливі наслідки, передбачені договором і нарахування процентів за користування коштами після закінчення строку дії договору здійснюються до повного виконання позичальником зобов`язань.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Матеріалами справи встановлено, що 08.02.2013 року між Закарпатською обласною КС «Калиновий міст» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 501, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 9 000,00 гривень, зі сплатою 60% річних від суми залишку кредиту, строком на 36 місяців (а.с.6-7).

В забезпечення належного виконання зобов`язання по кредитному договору, 08.02.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 501 (а.с.11).

Згідно з цим договором поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі солідарно з позичальником за порушення тим зобов`язань за кредитним договором; поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору; порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також, коли кредитор протягом п`яти років з дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явив позову до поручителя (п.п.1.1., 2.1., 2.2., 2.4., 3.1.).

Матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконувала належним чином, у зв`язку з чим позивач нарахував їй заборгованість станом на 17.05.2019 року у розмірі 87 459,91 гривень, з яких 8 725,77 гривень заборгованості за кредитом, 31177,23 гривень - заборгованість по відсотках, 43 194,02 гривень - пені згідно п.7.3 та 4 362,89 гривень - штрафу згідно п.7.4.

За умовами розділу 3 кредитного договору сторони погодили щомісячні платежі зі сплати кредиту та процентів згідно графіку, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18.

Сторони кредитного договору домовилися у п. 10.9 договору, що строк позовної давності становить 5 років.

Строк виконання основного зобов`язання настав 08.02.2016 (строк кредитування).

За умовами договору сторони погодили сплату відсотків в розмірі 60% річних від суми залишку кредиту, строком на 36 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту - до 08.02.2016 року.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення відсотків за невиконання грошового зобов`язання відповідачем, в тому числі і після визначеного у кредитному договорі терміну повернення кредиту - 08.02.2016 року.

Відповідно до розрахунку, ОСОБА_1 , станом на 17.05.2019 року були нараховані відсотки за порушення виконання зобов`язання у сумі 31 177,23 гривень.

Суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по відсоткам до строку дії договору у розмірі 13 993,38 грн. та відмовив у стягненні відсотків за невиконання зобов`язання, які були нараховані після 08.02.2016 року, так як правовідносини, які склалися між кредитною спілкою (кредитодавцем) та відповідачкою (боржником) набули іншої правової природи і вони регулюються ст. 625 ч. 2 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що у п. 3.1 кредитного договору передбачено, що кредитний договір від 08.02.2013 року діє до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором, а проценти у розмірі 60% річних слід нараховувати згідно п. 3.1 кредитного договору за весь період користування коштами до повного виконання позичальником зобов`язань - є необґрунтованими.

Сама по собі умова кредитного договору про дію цього договору до повного виконання позичальником зобов`язання не може розглядатися як установлення строку дії цього договору, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. При цьому п. 2.1 кредитного договору чітко визначено строк дії договору - на 36 місяців від дати отримання кредиту, тобто до 08.02.2016 року.

Право ЗОКС «Калиновий Міст» нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 08.02.2016 після спливу визначеного договором (пункти 2.1, 2.3 кредитного договору) строку кредитування. Натомість, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Посилання ЗОКС «Калиновий Міст» на те, що проценти слід нараховувати до фактичного дня повернення позики та на положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки такі положення не підлягають застосуванню, так як між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

З розрахунку вбачається, що у зв`язку з невиконанням кредитного договору відповідачу нарахована пеня.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо доцільності зменшення розміру неустойки у вигляді пені в сумі 43 194,02 гривень, до розміру тіла кредиту, а саме до 8 725,77 гривень, даний розмір пені перевищує прострочену заборгованість з оплати кредиту, що в свою чергу перевищує розмір збитків, і є неспівмірним із розміром боргу за тілом кредиту.

Також ОСОБА_1 нараховано штраф в розмірі 4 362,89 грн.

Відмовляючи позивачу у позовній вимозі про стягнення штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що штраф є мірою подвійної із пенею відповідальності.

Апеляційний суд з даним висновком погодитись не може, оскільки відповідно до п.7.4 Кредитного договору № 501, у разі прийняття кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов`язань, встановлених п. 2.3, до позичальника застосовується штраф у розмірі 50 % від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості в судовому порядку, що у даному випадку становить 4 362,89 грн.

Таким чином, позивачем підставно нараховано штраф в розмірі 4 362,89 грн.

Відмовляючи в задоволенні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителя, суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки, в силу приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України, є таким, що припинив свою дію.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки.

Згідно з п.2.2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником зобов`язань у повному обсязі, тобто за повернення позики, процентів за користування позикою, а також відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов договору позики.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки №501 від 08.02.2013 року сторони договору поруки узгодили строк дії поруки протягом 5 років з дня настання строку виконання зобов`язання.

З огляду на те, що строк поруки встановлено договором поруки, а тому не підлягають застосуванню положення частини 4 статті 559 ЦК України.

Відтак, заборгованість за кредитом, відсотками та пенею підлягає стягненню у межах 5-річного строку дії поруки у солідарному порядку із позичальника та поручителя.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст. 376 ЦПК України підлягає зміні з викладом резолютивної частини рішення в новій редакції.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем пред`явлено позов на суму 87459,91 грн., апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 35807,80 грн., що становить 40,9% від пред`явлених вимог.

За подачу позову позивачем сплачено 1921 грн. судового збору, а за подачу апеляційної скарги - 2643 грн. Загальний розмір судових витрат по справі становить 4564 грн.

Відтак, на користь позивача з відповідачів слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам (4564х40,9%) - 1866,67 грн. у відшкодування сплаченого судового збору, що становить по 933,33 грн. з кожного.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Закарпатської обласної кредитної спілки «Калиновий Міст» - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2019 року - змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позов Калиновий Міст» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_2 ) на користь Закарпатської обласної кредитної спілки «Калиновий міст» (юридична адреса м.Мукачево, пл.Миру, буд.26, кв.9, Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 35685100, р/р НОМЕР_3 в УкрсибБанк м.Харьків, МФО 351005) заборгованості за кредитним договором в розмірі 35 807 (тридцять п`ять тисяч вісімсот сім) гривень 80 (вісімдесят) копійок, яка складається з: 8 725,77 грн. заборгованості за кредитом, 13 993,38 грн. - заборгованість по відсотках, 8 725,77 грн. - пені, 4 362,88 гривень - штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Закарпатської обласної кредитної спілки «Калиновий міст» (юридична адреса м.Мукачево, пл.Миру, буд.26, кв.9, Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 35685100, р/р НОМЕР_3 в УкрсибБанк м.Харьків, МФО 351005) по 933 (дев`ятсот тридцять три) гривні 33 (тридцять три) копійки судового збору».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 липня 2020 року.

Головуючий :

Судді :