Ухвала

06 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 554/494/20

провадження № 61-11278ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 27 лютого

2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 10 червня

2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Полтава Будкомплекс», третя особа - Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Полтава Будкомплекс» (далі - ПП «Полтава Будкомплекс»), третя особа - Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 02 вересня 2019

ОСОБА_1 звернулася до ПП «Полтава Будкомплекс» у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», із письмовим зверненням, у якому просила повідомити можливість її працевлаштування на підприємстві, додавши до нього своє резюме.

Не отримавши відповіді на звернення, 11 жовтня 2019 року позивач звернулася до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з проханням захистити порушене право та провести перевірку дотримання ПП «Полтава Будкомплекс» вимог законодавства у сфері звернень громадян та, у разі виявлення порушень, притягнути винних посадових осіб до адміністративної відповідальності.

У ході перевірки регіональним представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини встановлено, що ПП «Полтава Будкомплекс» звернень ОСОБА_1 не отримувало.

Посилаючись на те, що звернення із доданим до нього резюме надсилалося позивачем на адресу підприємства рекомендованим листом із повідомленням, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною бездіяльність ПП «Полтава Будкомплекс» щодо не розгляду та ненадання відповіді на її звернення щодо працевлаштування; зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення позивача щодо працевлаштування з наданням відповіді.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 27 лютого

2020 року (у складі судді Гальонкіної Ю. С.) у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 червня 2020 року

(у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Абрамова П. С., Бондаревської С. М.) рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 27 лютого

2020 року залишено без змін.

29 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 27 лютого 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, в якій скаржник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду та ненадання відповіді на звернення щодо працевлаштування та зобов`язання вчинити дії, а саме - повторно розглянути звернення.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги предмет позову у справі, складність справи, а також її значення для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії, та дійшов висновку, що винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження у малозначній справі, не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 27 лютого 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі за позовом

ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Полтава Будкомплекс», третя особа - Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький