Справа № 523/1386/20
Провадження №2/523/2062/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мица А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом яким просить стягнути з відповідача 45000 грн. за завдану йому моральну шкоду, шкоду його здоров`ю та здоров`ю членам його родини.

Позов мотивується тим, що відповідач у судовому засіданні 07.11.2018 року по справі №523/7431/17 про визнання заповіту недійсним, поставила під сумнів законність документу під назвою «Врачебное свидетельство о смерти №59/5» і звинуватила позивача у зговорі із посадовими особами медичної установи та фальсифікації формулювання про причину смерті. Фактично відповідач звинуватила позивача у вчиненні злочинів.

Також, 12.02.2019 року сторона відповідача заявила що позивач викрав медичну карту з квартири ОСОБА_3 в день її смерті і поїхав оформлювати свідоцтво про смерть. Так як позивач не приймав участі у розгляді справи №523/7431/17, сторона ОСОБА_4 заявила що вищенаведене є брехнею і наклепом, заявила про виклик завідуючої амбулаторією №5ЦПМСД №28 в якості спеціаліста, яка в судовому засіданні 19.09.2019 року повністю спростувала всі обвинувачення ОСОБА_2 та її представників.

Висловлювання брехні та наклепу підтверджується технічним записом судових засідань по справі №523/7431/17 від 07.11.2018 року та 19.09.2019 року.

Позивач вважає, що звинувачення на його адресу не є оціночними судженнями чи натяком, а є фактичним твердженням.

Емоційно відреагувавши на звинувачення в засіданні 07.11.2018 року позивач пережив гіпертонічний криз та з 21.11.2018 року по 17.12.2018 року пройшов курс лікування.

Після судового засідання 12.02.2019 року у позивача стався другий гіпертонічний криз і він пройшов курс лікування з 01.03.2019 року по 22.03.2019 року.

Позивач вважає, що погіршення його здоров`я є наслідком душевних переживань і стресового стану в зв`язку з наклепом відповідача на його адресу.

Звинувачення відповідача не могли залишити байдужою дружину позивача, яка є інвалідом 2-ї групи і стан її здоров`я з листопада 2018 року по листопад 2019 року різко погіршився.

Позивач вважає, що розмір 45000 грн. є мінімальним для відшкодування його душевних страждань.

Відповідач надала суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує з таких підстав:

В Суворовському районному суді м.Одеси четвертий рік слухається справа №523/7431/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. В позовній заяві є посилання на протокол судового засідання від 07.11.2018 року, 12.02.2019 року, 19.09.2019 року.

В зазначених судових засіданнях ОСОБА_2 висловлювала свою думку про докази по справі та ставила їх під сумнів.

В судовому засіданні 19.09.2019 року позивач не був.

Позивач звернувся до лікаря 21.11.2018 року, а засідання відбулось 07.11.2018 року. Факт знаходження позивача на лікуванні не має відношення до емоційного стану позивача на реагування висловлювання ОСОБА_2 у судовому засідання 07.11.2018 року.

Слідуюче звернення до лікаря відбулось 01.03.2019 року тоді як засідання було 12.02.2019 року.

Дружина позивача є свідком у справі №523/7431/17.

Позивач не надав висновок експерта про грошову оцінку розрахунку відшкодування душевних страждань.

В судовому засіданні сторони надали пояснення щодо своїх правових позицій.

З наданих сторонами доказів судом встановлено:

07.11.2018 року та 19.09.2019 року відбулися судові засідання по цивільній справі №523/7431/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Згідно виписного епікризу денного стаціонару ЦПМСД №12, ОСОБА_1 з 21.11.2018 року по 17.12.2018 року знаходився в денному стаціонарі з приводу гіпертонічної кризи.

Згідно виписного епікризу денного стаціонару ЦПМСД №12, ОСОБА_1 з 01.03.2019 року по 22.03.2019 року знаходився в денному стаціонарі з приводу гіпертонічної кризи.

Довідкою МСЕК від 11.07.2017 року ОСОБА_6 встановлена друга група інвалідності.

Листом №362 від 24.12.2019 року Центру екстренної медичної допомоги підтверджено виїзд до ОСОБА_6 бригади ЕМД 28.09.2018 року, 19.10.2018 року, 09.01.2019 року, 12.02.2019 року, 15.03.2019 року, 12.06.2019 року, 29.09.2019 року, 17.10.2019 року.

Фактично правовідносини між сторонами склались щодо права на захист честі гідності та ділової репутації особи та стягнення моральної шкоди.

Статті 3, 28 Конституції України визнають честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності.

За положеннями ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Відповідно до роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі.

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами, встановленими частиною 1 статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способи захисту порушеного права визначено частиною 2 статті 16 ЦК, яка встановлює, що такими способами можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення ; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.

При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з суворим дотримання приписів статті 16 ЦК.

Судом встановлено, що позивач, у тому числі, звернувся до суду з вимогами про встановлення вини відповідача, встановлення наклепу, встановлення заподіяння моральної шкоди, які не входять до кола способів захисту порушеного права, визначеного приведеною вище нормою.

Вимога про стягнення заподіяної моральної шкоди з належного відповідача є такою, що не може бути задоволена, оскільки висунута без дотримання принципу диспозитивності.

Так, сформулювавши зазначену вимогу, позивач по суті переклав на суд обов`язок з визначення особи (осіб), винної у порушенні його права, попри те, що такий обов`язок згідно з процесуальним законом притаманний винятково ініціатору звернення до суду з позовом - позивачеві.

З огляду на викладене, заявлений у справі позов через невірно обраний спосіб захисту порушеного права задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5,6,10, 258-262 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10.08.2020 року.

Суддя