Єдиний унікальний номер судової справи: 481/1799/19
Провадження № 22-ц/812/1163/20
Постанова

іменем України

13 липня 2020 року м. Миколаїв Справа № 481/1799/19

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

без участі учасників справи належно повідомлених про час, дату і місце судового засідання, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Васильченко Н.О. у приміщенні цього суду в м. Новий Буг о 15 год. 21 хв., повний текст якого складено 01 червня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,

встановив:

09 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 , який обґрунтовувала наступним.

Вона є повнолітньою дитиною ОСОБА_1 .

Не працює, навчається на денній формі навчання на першому курсі факультету економіки, менеджменту та психології Київського національного торговельно-економічного університету, на платній основі без нарахування стипендії. Термін навчання становить до 30 червня 2023 року. Перебуває на повному утримання своєї матері, яка оплачує навчання, проживання в гуртожитку в м. Києві, харчування, проїзд та інше.

Відповідач, який є її батьком, проживає окремо, та відмовляється надавати матеріальну допомогу на її утримання.

Посилаючись на те, що потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти у розмірі 3500 грн., щомісячно, на період навчання до 30 червня 2023 року.

Заочним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто на її користь з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 3500 грн., на період її навчання, починаючи з дня подання позову з 16 грудня 2019 року до 30 червня 2023 року, але не довше ніж до досягнення позивачем двадцяти трьох років.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2020 року заочне рішення скасовано.

Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів у частці від його доходів, посилаючись на те, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1 500 грн., починаючи стягнення з 16 грудня 2019 року і до закінчення нею навчання до 30 червня 2023 року, але не довше ніж до досягнення нею віку двадцяти трьох років. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, стягнуто з відповідача в дохід держави 768 грн. 40 коп.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції вважав, що позивачем розмір аліментів 3 500 грн. на місяць, є необґрунтовано завищеним та виходив з того, що присудження до стягнення аліментів у розмірі 1 500 грн. на місяць буде у необхідній та достатній мірі забезпечувати рівність сторін, батьків дитини, при несенні обов`язку її утримувати у зв`язку з продовженням навчання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти у розмірі 1 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано його матеріальний стан, а саме те, що він працює на посаді сторожа Першотравневого ДНЗ та отримує заробітну плату в розмірі 4 200 грн. на місяць, перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі та має двох неповнолітніх дітей. Зазначені позивачем земельні ділянки були успадковані ним лише 13 лютого 2018 року, до січня 2020 року вони перебували в оренді, а тому право вільного використання та розпорядження цим нерухомим майном і можливість отримувати з них прибуток перейшло до нього лише у поточному році. Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористалася.

Заслухавши доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до такого.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно довідки №558/30 від 12 листопада 2019 року ОСОБА_2 є студенткою першого курсу денної форми навчання факультету економіки, менеджменту та психології Київського національного торговельно-економічного університету, термін навчання червень 2023 року. Пунктом 4.3 договору від 15 серпня 2019 року укладеного між Київським національним торговельно-економічним університетом та ОСОБА_4 визначено, що загальна вартість освітньої послуги (навчання) позивача становить 83 930 грн.

З довідки про реєстрацію місця проживання №43870514 від 11 жовтня 2019 року слідує, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з розрахунком на оплату по відшкодуванню витрат за проживання студентів в період з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2020 року вартість проживання в місяць становить 520 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовувала свої вимоги положеннями сімейного законодавства, які зобов`язують батьків утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15.

З даним позовом позивач звернулася до суду, згідно штампу пошти, 09 грудня 2019 року.

Позивачка досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що є передбачені законом підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Заперечуючи проти вказаних вимог відповідач посилався на те, що його матеріальний стан не дає йому можливості сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі, оскільки на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу, він має невеликий фінансовий дохід у розмірі мінімальної заробітної плати та отримав у спадщину земельні ділянки, з яких до січня 2020 року прибутку не отримував.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатною особою, його дохід за шість місяців з серпня 2019 року до січня 2020 року після відрахування податків складає 25 551 грн. 47 коп. (а.с. 55). Він має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 53-54). Докази доходів матері позивача в справі відсутні. Також відсутні докази того, що відповідач не отримує дохід від користування успадкованими ним земельними ділянками.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Доводи відповідача про те, що він має невелику заробітну плату, нову сім`ю, а тому не в змозі сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1 500 грн. колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач є працездатною особою, який повинен та має можливість надавати допомогу на утримання своєї дитини.

При цьому, відповідачем доказів про його тяжкий матеріальний стан, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Отримання невеликої заробітної плати не звільняє відповідача, як батька, від виконання свого обов`язку щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Враховуючи те, що дочка відповідача навчається на денній формі за контрактом, фактично перебуває на утриманні своєї матері, відтак потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, та те, що на утриманні відповідача перебувають двоє малолітніх дітей, наявність на праві власності у відповідача земельних ділянок, отримання доходу від яких з січня 2020 року відповідач не заперечував, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на її утримання як особи, яка продовжує навчання, є достатньо обґрунтованим.

Між тим, час, з якого присуджуються аліменти, суд визначив не правильно.

Відповідно до положень частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позов ОСОБА_2 направлено в суд поштою 09 грудня 2019 року.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині часу присудження аліментів підлягає зміні. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до положень частини шостої ст.141 ЦПК України розмір судових витрат судом першої інстанції визначено правильно.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року в частині часу, з якого присуджуються аліменти змінити та вважати початком стягнення аліментів ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 14 липня 2020 року.