Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 липня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи тим, що 16 листопада 2018 року ОСОБА_2 (надалі - відповідач) отримав від ОСОБА_1 (надалі - позивач) позику у сумі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, що підтверджується особисто написаною відповідачем розпискою від 16 листопада 2018 року (надалі - Розписка № 1). Строк повернення позики - 30 листопада 2018 року.

17 червня 2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику у сумі 40 500 (сорок тисяч п`ятсот) доларів США, що підтверджується особисто написаною відповідачем розпискою від 17 червня 2019 року (надалі - Розписка № 2). Розпискою № 2 встановлено повернення позики частинами - 12 500 доларів США до 25 вересня 2019 року, 13 500 доларів США - до 25 жовтня 2019 року, 14 500 доларів США - до 30 листопада 2019 року.

Сума заборгованості відповідача станом на 18 жовтня 2019 року за Розпискою № 1 становить 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, за Розпискою № 2 - 12 500 доларів США, загалом 42 500 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 18 жовтня 2019 року (1 долар США - 24 грн. 73 коп.) становить 1 051 025 (один мільйон п`ятдесят одна тисяча двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

Відповідач зобов`язаний був повернути позику згідно Розписки № 1 до 30 листопада 2018 року, по Розписці № 2 - частину у розмірі 12 500 доларів США до 25 вересня 2019 року, але в строк, встановлений в Розписках, грошові кошти не повернув, чим порушив умови договорів позики. Позивач неодноразового усно звертався до відповідача з проханням повернути позики, проте відповідач ці звернення проігнорував.

Позичальник за договорами на даний час не виконує свої договірні обов`язки та не здійснює повернення позик в терміни, визначені Розпискою № 1 та Розпискою № 2.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) заборгованість за договорами позики грошових коштів у сумі 1 051 025 (один мільйон п`ятдесят одна тисяча двадцять п`ять) гривень 00 копійок та стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у розмірі 9 989 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 20 копійок ( а. с. 5-9 ).

Ухвалою судді від 31 жовтня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено ( а. с. 33-36 ).

Ухвалою судді від 21 листопада 2019 року постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання ( а. с. 40-41 ).

18 грудня 2019 року за вх. № 46341 судом отримано заяву про збільшення розміру позовних вимог, мотивуючи тим, що 17 червня 2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику у сумі 40 500 (сорок тисяч п`ятсот) доларів США, що підтверджується особисто написаною відповідачем розпискою від 17 червня 2019 року (надалі - Розписка № 2). Розпискою № 2 встановлено повернення позики частинами - 12 500 доларів США до 25 вересня 2019 року, 13 500 доларів США - до 25 жовтня 2019 року, 14 500 доларів США - до 30 листопада 2019 року.

Позивач збільшує розмір позовних вимог на суму не повернутих частин позики по Розписці № 2 13 500 доларів США, яка мала бути повернута до 25 жовтня 2019 року та 14 500 доларів США, яка мала бути повернута до 30 листопада 2019 року.

Сума, на яку позивач збільшує розмір позовних вимог, становить 28 000 доларів США, що відповідно курсу НБУ станом на 17 грудня 2019 року ( 1 долар США 23 грн. 49 коп. ) становить 657 720 гривень.

Відповідач зобов`язаний був повернути позику згідно розписки № 1 до 30 листопада 2018 року, по розписці № 2 частинами до 30 листопада 2019 року включно, але в строк, встановлений в розписках, грошові кошти не повернув, чим порушив умови договорів позики.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) заборгованість за договорами позики грошових коштів у сумі 1 708 745 (один мільйон сімсот вісім тисяч сімсот сорок п`ять) гривень 00 копійок та стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у розмірі 9 989 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 20 копійок ( а. с. 54-56 ).

Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року в якості забезпечення позову накладено арешт на автомобіль та вжито заходів по забезпеченню позову, шляхом встановлення заборони на відчуження ОСОБА_2 житлового будинку. В іншій частині забезпечення позову відмовлено ( а. с. 92-96 ).

Ухвалою суду від 13 січня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 лютого 2020 року ( а. с. 105-106 ).

20 лютого 2020 року за вх. № 6530 судом отримано від ОСОБА_2 письмові пояснення, в яких просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що розписка повинна мати обов`язкові реквізити, які відсутні. Слід мати на увазі, що договір позики є укладеним лише з фактичного моменту передачі грошей позичальнику, отже в розписці обов`язково має бути зазначено, що гроші позичальник отримав у повному обсязі в момент або до складання розписки (договору).

Стаття 524 ЦК України регулює визначення валюти зобов`язання, а саме: зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Стаття 533 ЦК України регулює визначення валюти виконання грошового зобов`язання, а саме: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Також, в розписці не можливо ідентифікувати, як позивача так і відповідача, що є одними і тими ж особами.

У позивачки відсутні будь-які підстави стверджувати, що грошові кошти отримані по розпискам є саме позикою, а не подарунком, матеріальною допомогою, пожертвою, переданням коштів на тимчасове зберігання тощо та передання коштів від неї відповідачу відбулось взагалі.

Відповідач звертає увагу суду, що жодних грошових коштів від ОСОБА_1 в сумі 1 051025 гривень в якості позики не брав. До позовної заяви не додано жодного документа, який би підтверджував наявність у ОСОБА_2 боргу перед ОСОБА_1 саме в такій сумі ( а. с. 119-124 ).

Справа неодноразово відкладалася за заявами сторін по справі ( а. с. 131, 138-139, 141-142149-150 ), в більшості випадків за клопотанням представника відповідача.

Останнього разу, судовий розгляд справи було відкладено на 02.07.2020 року, що підтверджується протоколом судового засідання від 29.05.2020 року ( а. с. 151-152 ).

Позивач в судове засідання не з`явилася, 02.07.2020 року за вх. № 24703 судом отримано від представника позивача ОСОБА_3 заява, в якій останній просив провести розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Додав до заяви оригінали розписок від 16.11.2018 року та від 17.06.2019 року, а також заяву в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики грошових коштів в сумі 70 500 доларів США та судові витрати за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у розмірі 9 989,20 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, з якого вбачається, що відповідач особисто отримав судову повістку 04.06.2020 року про слухання справи на 02.07.2020 року, яке відбудеться Білоцерківським міськрайонним судом.

Відповідно до ч 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

З наявного поштового повідомлення вбачається, що відповідач завчасно був повідомлений про судове засідання.

Жодних заяв та клопотань від останнього на адресу суду не надходило.

До того ж, з матеріалів справи містять відомості про те, що представник відповідача був присутнім у судовому засіданні 20.02.2020 року та надавав свої пояснення стосовно позовних вимог позивача.

Також, позиція відповідача викладена у письмових поясненнях від 20.02.2020 року.

Встановлено, що позовна заява позивача надійшла на адресу суду 28.10.2019 року, тому у сторін був значний час для надання доказів в підтвердження своїх позицій.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що підготовче засідання було проведено та ухвалою суду від 13 січня 2020 року закрито та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 105-106 ). З цього часу минуло майже шість місяців.

Тому, суд вважає за можливим провести розгляд справи за наявними в матеріалах справи матеріалів з врахуванням пояснень наданих сторонами в судовому засіданні 20.02.2020 року ( а. с. 125-128 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 16 листопада 2018 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику у сумі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, що підтверджується особисто написаною відповідачем розпискою від 16 листопада 2018 року.

Зазначена розписка містить дані про позичальника та позикодавця, а також в ній зазначено, що ОСОБА_2 перебуваючи при здоровому розумі і ясній пам`яті, розуміючи обставини, які мають для нього і його сім`ї істотне значення, бажаючи реального настання правових наслідків цією розпискою підтверджує факт особистого отримання ним 16.11.2018 року від ОСОБА_1 суму грошей готівкою і переданих йому із рук в руки у сумі 30 000 доларів США.

Зобов`язується повернути позикодавцю ОСОБА_1 у повному обсязі суму позики готівкою шляхом передання позикодавцю із рук в руки, взамін повернення йому позикодавцем ОСОБА_1 відповідно до ст. 545 ЦК України боргового документа, а саме цієї розписки зі своєю відміткою на ній про особисте фактичне одержання від нього повного розміру суми позики, повного і своєчасного з ним розрахунку та про відсутність у нього по відношенню до нього будь-яких претензій фінансового характеру.

Гарантує своєчасне повернення суми позики у сумі 30 000 доларів США до 30 листопада 2018 року, або раніше вищевказаних строків.

17 червня 2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику у сумі 40 500 (сорок тисяч п`ятсот) доларів США, що підтверджується особисто написаною відповідачем розпискою на період до 30.11.2019 року. Зазначеною розпискою встановлено повернення позики частинами - 12 500 до 25 вересня 2019 року, 13 500 - до 25 жовтня 2019 року, 14 500 - до 30 листопада 2019 року.

Крім того, зазначена розписка містить підпис ОСОБА_4 , яка зазначає, що не заперечує проти того, щоб її чоловік отримав дану позику.

Зазначені у розписках данні відповідача ОСОБА_2 підтверджуються наявними в матеріалах справи паспортними даними останнього ( а. с. 15, 17 ).

Встановлено, що відповідач зобов`язання за розписками не виконав, грошові кошти позивачу не повернуті.

Звертаючись до суду позивач наголошує на тому, що відповідач ухиляється від виконання взяти на себе зобов`язань, тому її права повинні бути захищені в судовому порядку.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне.

Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми ( договори ).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, підписання договору позики грошей від 16.11.2018 року та від 17.06.2019 року свідчить про те, що сторонам всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вони вважають їх справедливими по відношенню до них.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 р. у справі No 6-2789цс16.

У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд також зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів.

Постановою від 22.08.2019 р. у справі № 369/3340/16-ц ВС вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником Позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від Позикодавця певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася певної суми коштів від Позикодавця до позичальника.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК).

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 2 статті 1049 ЦК України, позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки, строк повернення позики по розпискам закінчився, а відповідач ОСОБА_2 не повернув позику позивачу, то вимоги позивача до відповідача є цілком обґрунтованими.

Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що тлумачення абзацу першого частини першої статті 1046, абзацу першого частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики.

Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац перший частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац перший частини першої статті 1049 ЦК України).

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вказувала, що у пунктах 47, 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18 зроблено висновок, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, але не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, тобто Великою Палатою Верховного Суду допускається стягнення боргу в іноземній валюті, при цьому не здійснено відступу від постанови Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Аналогічний правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18.

Отже, надаючи аналіз наданим позивачем оригіналам розписок, суд не може погодитися з доводами відповідача, які викладені в письмових поясненнях, так як вищевказані розписки містять відомості та підтверджують боргове зобов`язання, отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів.

Крім того, не заслуговують на увагу і посилання відповідача, що зобов`язання має бути визначено лише у гривні, так як законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики.

Зазначене узгоджується і правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду і в постанові Великої Палати Верховного Суду, посилання на яких зазначено судом вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки уточняючи свої вимоги позивач просив стягнути з відповідача на її користь заборгованість за розписками у доларах США, відповідачем були отримані грошові кошти у іноземній валюті, суд враховуючи позиції касаційної інстанції вважає, що такі вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що узгоджуються із цивільним законодавством.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

При цьому, у розписці від 16.11.2018 року та 17.06.2019 року сторони не погоджували визначення гривневого еквіваленту виконання зобов`язання.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобов`язань за договорами позики, суд вважає, що до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 16.11.2018 року в розмірі 30000 доларів США та заборгованість за договором позики від 17.06.2019 року у розмірі 40 500 доларів США, загалом 70 500 доларів США.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Тому, з урахуванням вимог ст. ст. 137, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору у сумі 9605 гривень, понесення яких документально підтверджено наявною в матеріалах справи квитанцією ( а. с. 31 ).

Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрати понесені останнім у сумі 384,20 гривень за подання заяви про забезпечення позову ( а. с. 23 ), то такі вимоги не підлягають задоволенню, так як не гуртуються на вимогах закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 525, 526, 610, 626-629, 638, 640, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 128, 133, 141, 210, 247, 254, 263 - 265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 16.11.2018 року у розмірі 30 000 доларів США та від 17.06.2019 року у розмірі 40 500 доларів США, загалом 70 500 ( сімдесят тисяч п`ятсот ) доларів США та судовий збір у розмірі 9 605 ( дев`ять тисяч шістсот п`ять ) гривень.

В задоволенні вимог стосовно стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 384,20 гривень, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складено 02 липня 2020 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов