Номер провадження: 22-ц/813/3877/20
Номер справи місцевого суду: 503/312/19
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третіх особ, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Державна Казначейська служба України, Кодимський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи це тим, що 06 серпня 2018 року старшим лейтенантом Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 106-1 КУпАП. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 листопада 2018 року постанову Кодимського ВП Балтського ВП ГУ НП в Одеській області від 06.08.2018 року - скасовано, провадження відносно ОСОБА_1 - закрито. При цьому, під час розгляду справи в суді з позивача в примусовому порядку стягнуто кошти у розмірі 595 грн. 00 коп. У зв`язку з чим, позивачем до Кодимського ВП Балтського ВП ГУ НП в Одеській області подано скаргу з вимогою вирішити питання про повернення йому безпідставно стягнених коштів, в якій йому було відмовлено.

Позивач зазначив, що він є інвалідом II групи та хворий на онкологічне захворювання. У зв`язку із вказаними обставинами у позивача погіршилось здоров`я і він сплатив 1100 грн. на лабораторне обстеження.

Позивач вказав, що наслідком зазначених дій стало виникнення у нього тяжкого психологічного стану і як наслідок, погіршення стану його здоров`я, що привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає додаткових зусиль для організації його життя і стабілізації стану здоров`я. Розмір заподіяної моральної шкоди він оцінює в 20 000 грн.

У зв`язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з державного бюджету України на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 1695 грн. та завдану моральну немайнову шкоду у розмірі 20 000 грн.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області цивільну справу направлено за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2019 року в повному обсязі, встановити підсудність та направити справу для розгляду до Кодимського районного суду Одеської області за місцем реєстрації ОСОБА_1 та фактичного проживання, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.09.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2019 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Державну казначейську службу України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.04.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Кодимський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в частині вирішених вимог про стягнення 340 грн. штрафу, погашеного в порядку примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, стягнутого виконавчого збору 34 грн. та стягнутих витрат виконавчого провадження 221 грн. (69 грн. + 152 грн.), а всього 595 грн. колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково та в цій частині вимог закрити провадження у справі, виходячи з наступного:

- 06 серпня 2018 року старшим лейтенантом Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення на підставі якого винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 106-1 КУпАП;

-рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 листопада 2018 року зазначену постанову скасовано, а провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення;

- на виконання постанови Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області з пенсії позивача державним виконавцем Кодимського ВДВС ГТУЮ в Одеській області було стягнуто кошти у розмірі 595 грн. 00 коп., з яких 340 грн. штраф, погашений в порядку примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, 34 грн. - стягнутий виконавчий збір та 221 грн. стягнуті витрати виконавчого провадження (69 грн. + 152 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 КУпАП, штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ч. 1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що рішенням суду скасовано постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення штрафу, а провадження у справі закрито постановою суду у справі, розглянутої в порядку КАС України, повернення штрафу, сплаченого в примусовому порядку виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, має здійснюватися судом в порядку ст. 296 КУпАП в порядку адміністративного судочинства України.

Підставою для розгляду даного питання, якщо воно не було розглянуто судом під час вирішення адміністративного позову, за наслідками якого скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення, є подання з боку позивача відповідної заяви.

Таким чином, порядок повернення адміністративного штрафу, сплаченого або стягнутого в порядку виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, у разі скасування судом такої постанови і закриття провадження у справі, передбачений ст. 296 КУпАП і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, не з`ясував правової природи грошових коштів стягнутих з позивача на виконання постанови про стягнення штрафу за адміністративне правопорушення, не дослідив встановленого законом порядку повернення стягнутого штрафу особі, з якої він був стягнутий при скасуванні постанови про стягнення штрафу і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення і помилково вирішив в порядку цивільного судочинства України вимоги позивача щодо відшкодування стягнутого з нього у примусовому порядку штрафу у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, позивачем також були заявлені вимоги про стягнення матеріальної шкоди, яка крім суми стягнутого адміністративного штрафу 340 грн. також складається з стягнутого виконавчого збору 34 грн. та стягнутих витрат виконавчого провадження 221 грн. (69 грн. + 152 грн.) за наслідками примусового виконання постанови Кодимського ВП ГУНП в Одеській області у справі про адміністративне правопорушення про стягнення штрафу, яка була скасована і провадження в якій було закрито з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення в діях позивача рішенням Кодимського районного суду Одеської області в порядку адміністративного судочинства України.

Згідно з ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є: 1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню; 2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, необхідно зауважити, що визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є окремою самостійною підставою для повернення стягнутого виконавчого збору.

При цьому, необхідно зауважити, що визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є окремою самостійною підставою для повернення стягнутого виконавчого збору.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Згідно з ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Зазначене положення повністю узгоджується зі статтею 181 КАС України (у редакції чинній на момент розгляду справи), відповідно якої, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 30.05.2018 року у справі № 815/2255/16.

Такий правовий висновок був неодноразово підтриманий Великою Палатою і в інших Постановах: № 921/16/14-г/15 від 06.06.2018 року, № 906/530/17 від 12.09.2018 року, № 813/4440/16 від 03.10.2018 року, № 320/7888/16-ц від 03.10.2018 року, № 826/5195/17 від 17.10.2018 року, № 158/534/16-а від 31.10.2018 року, № 906/515/17 від 14.11.2018 року, № 2-01575/11 від 28.11.2018 року.

Суд першої інстанції не визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами щодо відшкодування виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, які стягнуті в порядку примусового виконання постанови, скасованою рішенням суду за реабілітуючими підставами, не врахував, що законодавством визначено порядок повернення даних коштів і не врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що спори пов`язані зі стягненням виконавчого збору та витратами виконавчого провадження розглядаються у порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині вирішених по суті позовних вимог про:

- відшкодування штрафу, стягнутого з позивача у примусовому порядку виконання постанови Кодимського ВП ГУПН України в Одеській області у справі про адміністративне правопорушення, яка була скасована рішенням суду із закриттям у відношенні позивача провадження у справі за реабілітуючими підставами, яке вступило в законну силу;

- відшкодування виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, стягнутих з позивача під час примусового виконання скасованої рішенням суду постанови Кодимського ВП ГУПН України в Одеській області у справі про адміністративне правопорушення із закриттям у відношенні позивача провадження за реабілітуючими підставами

підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки дані вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства України, при цьому позивачу необхідно роз`яснити його право звернутись в суд за вирішенням спору в цій частині вимог в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил предметної юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 цієї ж статті судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вказана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з підстав визначених у цій ухвалі суду апеляційної інстанції.

При цьому, слід продовжити розгляд апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні збитків у розмірі 1100 грн. витрачених позивачем на лабораторне дослідження та про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 255, 367, 377 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третіх особ, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Державна Казначейська служба України, Кодимський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 340 грн. штрафу, погашеного в порядку примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, стягнутого виконавчого збору у розмірі 34 грн. та стягнутих витрат виконавчого провадження у розмірі 221 грн., а всього в загальній сумі 595 грн. - скасувати та провадження у цій частині вимог - закрити, як таких, що не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства України.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вимоги стягнення штрафу, погашеного в порядку примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, про відшкодування стягнутого виконавчого збору та стягнутих витрат виконавчого провадження підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 14.07.2020 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова