Справа № 131/1617/19
Провадження № 22-ц/801/1116/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 рокуСправа № 131/1617/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Рибчинського В.П., Голоти Л.О.

при секретарі: Кузьменко Б.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 20.03.2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

В с т а н о в и л а :

11.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначив, що рішенням Іллінецького районного суду від 10.06.2016 року змінено розмір стягнутих з нього на користь відповідача аліментів, стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в сумі 1/3 від усіх видів його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказав, що він безробітний, у зв`язку з чим не має можливості на даний час сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Просив змінити спосіб та розмір встановлених аліментів з 1/3 частини від усіх видів його доходів на тверду грошову суму у розмірі 1100 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Іллінецького районного суду від 12.12.2019 року в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати, а по справі ухвалити нове рішення яким його позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Зазначив, що суд допустив неповне з`ясування обставин ,що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального та матеріального права. Вважає, що суд не звернув увагу на те, що чинним законодавством передбачено стягнення аліментів на одну дитину у розмірі ј частини від усіх видів доходів, а не 1/3 частини, як визначено рішенням суду від 10.06.2016 року. Крім того, на даний час він є безробітним, має заборгованість по сплаті аліментів, оскільки не має змоги сплачувати аліменти у стягуваному розмірі.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що останню слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року було змінено розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , що стягувалися з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Іллінецького районного суду від 22 травня 2012 року на 1/3 частину від усіх видів доходів позивача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відмовляючи в задоволенні позову у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що зміна визначеного рішенням суду розміру аліментів, є правом суду, а не обов`язком і може бути застосована за наявності відповідних обставин для цього. У даному випадку, зменшення розміру аліментів, погіршить матеріальне становище дитини та унеможливить забезпечення її належного рівня життя, необхідного для її розвитку, визначений рішенням суду розмір аліментів не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому, з врахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. ст. 180, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач має право змінити спосіб стягнення аліментів, законодавством не встановлено обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Суд вірно оцінив докази в їх сукупності, встановив обставини справи, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді справи суд допустив порушення норм процесуального права, оскільки розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, безпідставні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ч. 4 ст .274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Дана справа не відноситься до справ, зазначених в частині 4 статті 274 ЦПК України, а тому може бути розглянута в порядку спрощеного провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача відсутня можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки він є безробітним, є необґрунтованими, оскільки дана обставина не звільняє його від виконання покладених на нього обов`язків з утримання дитини.

Крім того, та обставина, що суд призначив справу у загальному провадженні, а розглянув справу у порядку спрощеного провадження та за наявними доказами, хоча і заслуговує на увагу, проте не є підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно із ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Виходячи з наведених норм, саме на позивача покладено обов`язок надання доказів разом із поданням позовної заяви. При зверненні до суду позивач достатніх, допустимих та достовірних доказів, що підтверджували б зміну його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із членів його сім`ї або наявність інших обставин, що були б підставою для зміни способу та розміру стягнення аліментів не надав, про наявність в нього доказів, що підтверджували б вказані обставини, при зверненні до суду не вказав. Відповідно підстави для скасування законного рішення суду, в силу ч. 2 ст. 376 ЦПК України, через допущення судом порушення норм процесуального права відсутні, оскільки ці порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 20.03.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: В.П. Рибчинський

Л.О. Голота