Справа № 685/264/20
Провадження № 2/685/115/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Казмірчук І.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 та

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист права власності та виселення без надання іншого жилого приміщення,

В С Т А Н О В И В :

17 лютого 2020 року адвокат Ніколайчук З.І., діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу захистити своє право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , та виселити з цього будинку відповідача ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 , який був побудований разом з її покійним чоловіком у 60-тих роках минулого століття. Разом з ними у будинку з 1974 року, після одруження з донькою, проживає чоловік доньки ОСОБА_3 . Відношення зятя з донькою були доволі недружелюбні, в них часто виникали сварки, зять часто бив доньку. Після смерті чоловіка позивачки відповідач став поводити себе все агресивніше, в будинку були постійні сварки, а побої ОСОБА_3 став наносити не лише своїй дружині, але і тещі, через що неодноразово зверталася за медичною допомогою. Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї, однак жодних висновків не зробив.

В ході судового розгляду позивач свої вимоги підтримала та пояснила, що після одруження доньки з ОСОБА_3 вони стали проживати в їх будинку, спочатку відносини між ними були нормальні, але приблизно через десять років зять став зловживати спиртними напоями, через що між ними виникали сварки, він часто бив доньку, вона за неї заступалася, через що бив і її, одного разу вдарив по голові, однак в поліцію не зверталася, так як вважала, що помиряться. Таких випадків було кілька, одного разу душив стільчиком та вдарив, внаслідок чого пішла кров з губи, і, обороняючись, вхопила його рукою за обличчя, а він з силою вкусив за палець. Після цього затягнув її до ванної кімнати та змусив змивати кров, щоб ніхто не бачив цих травм, погрожував втопити у ванній, але в цей час додому повернулася донька та викликала поліцію.

Представник позивача позовні вимоги також підтримала та додатково пояснила, що в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження всі обставини, зазначені в позовній заяві, а саме, належність на праві власності позивачці житлового будинку, факти недостойної поведінки, вчинення насильства та погроз життю та здоров`ю зі сторони відповідача на адресу позивачки та її доньки, колишньої його дружини, яка є членом сім`ї позивачки. Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності за насильство по відношенню до позивачки та її доньки за час їх спільного проживання у будинку, натомість немає жодних доказів здійснення побоїв та приниження щодо відповідача зі сторони позивачки та її доньки.

Відповідач ОСОБА_3 письмового відзиву не надав, в ході судового розгляду позовних вимог не визнав та пояснив, що з 1979 року проживає в даному будинку як член сім`ї - чоловік доньки позивачки, спочатку у них були лише два залізних ліжка та тапчан. За час проживання він сприяв, щоб дружина поступила та закінчила інститут, поштукатурив будинок, поміняв шифер, провів газ, зробив опалення, добудував веранду вздовж усієї хати замість маленької, побудував хлів та прибудову над погребом. Зазначив, що усі факти щодо нього були сфабриковані позивачкою, колишньою дружиною та їх дітьми, насправді це його неодноразово побили сини та зять.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, свідка та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданий виконавчим комітетом Теофіпольської районної Ради народних депутатів Хмельницької області 20 листопада 1987 року, відповідно до якого в цілому житловий будинок, з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованими в АДРЕСА_3 , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_1 , на праві особистої власності. Даний будинок в в цілому зареєстрований бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за головою колгоспного двору ОСОБА_1 і записаний в реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 165.

Відповідно до довідки, виданої 08 липня 2020 року за № 481 виконкомом Кунчансько сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, згідно рішення сесії № 3 від 30 вересня 2003 року, після перейменування вулиць та впорядкування нумерації житловий будинків на території сільської ради, АДРЕСА_3 перейменовано на АДРЕСА_3 ОСОБА_4 , а житловий будинок, який належить ОСОБА_1 , отримав номер 31 замість номера 26.

Згідно інформації від 22 липня 2020 року № 217342223, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про житловий будинок по АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що позивачкою будинок не відчужувався.

До складу сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку позивачки по АДРЕСА_1 , входять сама позивачка, її донька ОСОБА_5 , 1953 року народження, та колишній зять ОСОБА_3 , 1953 року народження, що підтверджується довідкою Кунчанської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області від 28 січня 2020 року № 39.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2019 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано.

Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Однією з підстав виселення, передбаченою ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, є систематичне руйнування або псування приміщення наймачем, членом його сім`ї або іншими особами, які проживають разом з ним, використання його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме, за те, що 16 квітня 2019 року близько 19 год., перебуваючи в житловому будинку господарства по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту умисно наніс ОСОБА_5 не менше десяти ударів, спричинивши середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Рішенням Теофіпольського районного суду від 27 червня 2019 року було видано обмежувальний припис ОСОБА_3 на 6-тимісячний строк та покладено заборони перебувати та наближатися на 10 м. до будинку по АДРЕСА_1 , а також заборони користуватися майном, яке є особистою власністю ОСОБА_5 .

Вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2020 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та те, що за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 безпричинно та систематично - 05 березня 2019 року, 09 березня 2019 року та 05 травня 2019 року вчиняв психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_5 , з якою проживав однією сім`єю за вищевказаною адресою, шляхом її словесних образ та погроз.

Постановою Теофіпольського районного суду від 27 квітня 2020 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 с. 173-2 КУПАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_5 , а саме, виражався в її сторону нецензурними та образливим словами, погрожував фізичною розправою. Насильство було вчинене по АДРЕСА_1 і повторно, оскільки ОСОБА_3 уже притягувався до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУПАП згідно постанови Теофіпольського районного суду від 09 квітня 2019 року.

Таким чином, в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт, що ОСОБА_3 систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, заходи запобігання і громадського впливу, який здійснювався органами Національної поліції та судами шляхом притягнення до відповідальності за вчинення насильства в сім`ї та видачу обмежувального припису, виявилося безрезультатним, оскільки той не припинив вчинення правопорушень, тому ОСОБА_3 підлягає виселенню з житлового будинку позивачки без надання іншого жилого приміщення.

Керуючись ст.ст. 9, 116, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 197, 200, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виселити з житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. (Вісімсот сорок гривень 80 коп.) сплаченого при подачі позову судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 14 серпня 2020 року.

Суддя А.П. Самойлович