Справа № 216/4906/19
провадження 2/216/1358/20
23 червня 2020 року місто Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді Кузнецова Р.О.
секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у місті Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
12 серпня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до поквартирної картки (картки реєстрації), наданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, квартира АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності міста. На теперішній час, в зазначеній квартирі є зареєстрованими відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідачі не проживають у вказаній квартирі більше трьох років, про що стало відомо під час особистого спілкування з гр. ОСОБА_4 , яка проживає у квартирі №10 зазначеного будинку і є сусідкою зазначених громадян. Також відповідачі не є власниками та/або наймачами зазначеного житлового приміщення. ОСОБА_1 набув право на користування указаним житловим приміщенням у 1986 році, відповідно до ордера №296 від 25.08.1986, виданим виконавчим комітетом Центрально-Міської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу, а гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право на користування жилим приміщенням пізніше, як члени сім`ї наймача. Через відсутність (не проживання) відповідачів у житлову приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , воно перетворилось у занедбане, його санітарний та технічний стан не відповідає вимогам проживання, а саме: квартира відрізана від газо, електро та теплопостачання, стеля та стіни мають тріщини, обсипану штукатурку, відірвані шпалери, пілога від сирості у кімнатах має здуття та провалля, крізь бруд та пліснява. Станом на 01.07.2019, заборгованість за комунальні послуги становить майже 41 200 грн. Таким чином, відповідачі не проживають у вказаній квартирі, їх особистих речей у квартирі не має. Факт реєстрації відповідачів перешкоджає в реалізації права вільного розпорядження та володіння майном, що гарантовано Конституцією України. Враховуючи викладене, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням, що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку.
28 жовтня 2019 року на підставі ухвали суду з метою виконання вимог частини 1 статті 189 Цивільного процесуального кодексу України розпочато підготовче провадження у справі, розгляд якої здійснюється у загальному порядку.
09 квітня 2020 року, ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті.
У судове засідання представник позивача не з`явився надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, письмові пояснення по суті справи не надав.
Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, але в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заперечення та відзив до суду не надали, будь-яких заяв та клопотань не надходило.
У зв`язку з чим, зі згоди представника позивач, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідачів відповідно до ст.ст. 279-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
За приписами ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом установлено, що відповідно до поквартирної картки (картки реєстрації), наданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, квартира АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності міста. (а.с. 8-11)
У зазначеній квартирі є зареєстрованими відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради (а.с. 6).
Відповідно до акту обстеження житлових умов від 18.10.2018 (а.с. 7), стало відомо, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі більше трьох років, що також підтверджує гр. ОСОБА_4 , яка проживає у сусідній квартирі зазначеного будинку. Через відсутність (не проживання) відповідачів у житлову приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , воно перетворилось у занедбане, його санітарний та технічний стан не відповідає вимогам проживання, а саме: квартира відрізана від газо, електро та теплопостачання, стеля та стіни мають тріщини, обсипану штукатурку, відірвані шпалери, пілога від сирості у кімнатах має здуття та провалля, крізь бруд та пліснява. Зазначене також підтверджується наданими фото-карками (а.с. 14-19).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №171226071, сформованої 21.06.2019, убачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , не зареєстровано. (а.с. 13)
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.(ст. 72 ЖК УРСР)
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц висловлено правову позицію щодо застосування ст. 391 ЦК України, зокрема, право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Факт реєстрації відповідача в будинку за умови відсутності для того передбачених законом підстав є сам по собі достатнім доказом того, що такі перешкоди чиняться, оскільки унеможливлює користування та розпорядження власником належним йому майном на власний розсуд.
З врахуванням встановлених обставин у справі та положень згаданих норм права, зокрема ст. 391 ЦК України, суд вважає, що реєстрація у житлову приміщенні відповідачів за відсутності для того передбачених законом підстав, є перешкодою у користуванні позивачем зазначеною квартирою.
Так як відповідачі порушують права позивача, позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
Разом з цим, суд зазначає, що вимоги про зняття з реєстрації відповідачів не потребують судового захисту, так як є похідними від задоволення судом вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та є підставою для зняття відповідачів з реєстрації. Даний висновок ґрунтується на положеннях п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, де серед підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є наявність рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.
Отже, з урахуванням наведеного з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1 921 грн.
Керуючись ст.ст. 316, 319, 321, 383, 391, 406 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 200, 258, 259, 263-265, 279-281, 352, 354, 355 ЦПК України суд,
Позовну заяву виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,- задовольнити.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, у рівних частинах з кожного, судові витрати у вигляді судового збору, у розмірі 1921 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, , місце знаходження: м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27;

- відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

- третя особа: відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, місце знаходження: м. Кривий Ріг, вул. Староярмаркова, буд. 44.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.Кузнецов