Номер провадження: 22-ц/813/1927/20
Номер справи місцевого суду: 496/4367/18
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 496/4367/18

Номер провадження: 22-ц/813/1927/20

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит»,

розглянувши у передбаченому статтею 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит», про стягнення витрат на утримання та збереження спільного майна, за апеляційною скаргою адвоката Попова Максима Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Пендюри Л.О. 11 червня 2019 року,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у розмірі 39 097,08 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.03.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.06.2016 року, крім іншого було визнано за відповідачкою право спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Але усі витрати по утриманню вказаних об`єктів нерухомого майна він несе самостійно, а відповідачка навмисно не виконує рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27.03.2015 року в частині повідомлення обслуговуючого кооперативу про належність їй половини майна. З метою перерахунку платежів за утримання будинку, прибудинкової території та комунальні послуги в розмірі, пропорційному його частці майна, починаючи з 11.06.2015 року шляхом перерахування надмірно сплачених ним коштів на майбутній період, він звернувся до ТОВ «Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит». Але ТОВ «Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит» своїм листом №31 від 26.09.2018 року відмовило йому у перерахунку коштів, вказавши, що нарахування плати за утримання будинку здійснюється на підставі наявних у обслуговуючого кооперативу документів та рекомендувало йому звернутися до співвласника з метою стягнення коштів щодо утримання та збереження спільного майна (а. с. 2 5).

Учасники справи в судове засідання суду першої інстанції не з`явились (а. с. 61).

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2019 року у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів суду першої інстанції ті обставини, що він при розділі квартири АДРЕСА_1 повідомив ТОВ «Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит» про наявність співвласників шляхом подачі відповідних правовстановлюючих документів, для розділення рахунку, не переуклав договір про надання відповідних послуг, не надав доказів того, що відповідачка отримувала житлово-комунальні послугу за вказаною адресою, а тому суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову (а. с. 62 - 64).

Адвокат Попов М.М., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, вкладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що згідно з роз`ясненнями Верховного Суду, які наводить суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, стягнення зі співвласника витрат за житлово-комунальні послуги, якщо вони не споживалася співвласником не допускаються. В той же час, витрати необхідні для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності повинні розподілятися між співвласниками. Зазначає про те, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги, що грошові кошти, вимоги про стягнення яких заявив ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , є саме - витрати на утримання квартири та багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира та паркінг. На підтвердження сплати цих послуг суду першої інстанції були надані квитанції до прибуткових касових ордерів, а щоб додатково підтвердити за що саме ОСОБА_1 були сплачені грошові кошти апелянт зазначає про додані до апеляційної скарги копії квитанцій, які виставляло ТОВ «Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит», з яких вбачається призначення платежів.

01.11.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Рекомендовані повідомлення про вручення ОСОБА_2 вищевказаної кореспонденції за двома адресами повернулися до апеляційного суду з примітками пошти «За даною адресою не проживає», «За закінченням встановленого строку зберігання».

Після цього копія ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було повторно надіслано ОСОБА_2 .. Рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_2 вищевказаної кореспонденції повернулося до апеляційного суду з приміткою пошти «За закінченням встановленого строку зберігання».

Після цього копія ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було втретє надіслано ОСОБА_2 .. Одночасно на офіційному веб-сайті апеляційного суду було розміщено повідомлення ОСОБА_2 про наявність ухвали Одеського апеляційного суду про відкриття провадження. Рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_2 вищевказаної кореспонденції повернулося до апеляційного суду з приміткою пошти «За закінченням встановленого строку зберігання».

Апеляційним судом було витребувано актуальну інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. З відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області надійшла інформація, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 .

Після цього копія ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копія апеляційної скарги були вчетверте та вп`яте надіслані ОСОБА_2 за наявними у справі адресами. Одночасно копія ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копія апеляційної скарги були надіслані Усатівській сільській раді Біляївського району Одеської області для вручення ОСОБА_2 .. Рекомендовані повідомлення про вручення ОСОБА_2 вищевказаної кореспонденції повернулися до апеляційного суду з примітками пошти «За закінченням встановленого строку зберігання» та «Неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача». Від Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області до апеляційного суду надійшла відповідь про те, що адреса проживання ОСОБА_2 відносить до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Після цього копія ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копія апеляційної скарги були надіслані Нерубайській сільській раді Біляївського району Одеської області для вручення ОСОБА_2 .. Відповіді від вказаної сільської ради до апеляційного суду не надійшло.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.05.2020 року було закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (39 097,08 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частинами 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вищевказаним вимогам норм процесуального права не відповідає.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів дійшов невірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 15, 316, 317, 322, 356, 360 ЦК України, ст. ст. 1, 5, 8, 9, 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») та процесуального (ст. ст. 81, 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.03.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.06.2016 року, крім іншого було визнано за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 (а. с. 7 - 20).

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За період з 04.07.2016 року по 03.08.2018 року позивач сплатив ТОВ «Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит» за утримання будинку, прибудинкової території та комунальні послуги кошти у розмірі - 78 194,16 грн. та надав копії квитанцій до прибуткового касового ордера (а. с. 21 36, 73 96).

З метою перерахунку платежів за утримання будинку, прибудинкової території та комунальні послуги в розмірі, пропорційному його частці майна, починаючи з 11.06.2015 року шляхом перерахування надмірно сплачених ним коштів на майбутній період, позивач звернувся до ТОВ «Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит» з вимогою щодо здійснення перерахунку вказаних платежів з огляду на належність позивачу саме Ѕ частки майна.

«Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит» листом за вихідним №31 від 26.09.2018 року відмовила позивачу у перерахунку коштів у зв`язку з тим, що нарахування плати за утримання будинку здійснюється на підставі наявних у обслуговуючого кооперативу документів, а документи про зміну складу власників не були надані своєчасно і рекомендовано самостійно звернутися до співвласника за стягненням коштів. Крім того, зазначено, що для розділення рахунку на утримання будинку та прибудинкової території та комунальні послуги (теплопостачання, електропостачання, водопостачання та водовідведення, тощо) необхідно надати витяг про реєстрацію права власності, з дати надання якого плата буде встановлюватися власникам в частинах відповідно до наданого документа.

Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення витрат на утримання та збереження спільного майна.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин).

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулювання у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі стандартів, нормативів, норм і правил, які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

З копій квитанцій, на які позивач посилається в обґрунтування вимог позову, апеляційної скарги, вбачається, що ОСОБА_1 є особою, яка сплачує комунальні послуги з метою утримання вищевказаних об`єктів нерухомого майна (а. с. 73 96).

Згідно частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Таким чином, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Відповідно до частини першої статті 316, частин першої, другої статті 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Оскільки судом встановлено, підтверджується матеріалами справи (а. с. 21 36, 73 96) та не спростовується учасниками справи, що позивач з 04.07.2016 року по 03.08.2018 року сплатив ТОВ «Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит» комунальні послуги в сумі - 78 194,16 грн., тобто поніс витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тому висновок суду першої інстанції про відмову в позові у зв`язку з тим, що позивач не повідомив ТОВ «Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит» про наявність співвласників шляхом подачі відповідних правовстановлюючих документів, для розділення рахунку на утримання будинку та прибудинкової території та комунальних послуг, не переуклав договір про надання відповідних послуг, не надав доказів того, що відповідачка отримувала житлово-комунальні послуги за вказаною адресою, є таким, що не відповідає вищенаведеним вимогам закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що підстави, якими суд першої інстанції мотивує необхідність відмови у задоволенні вищенаведеного позову не мають наслідком відмову у задоволенні позову, з огляду на вищевказані приписи законодавства. Вказаний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає що вимоги позову є законними, доведеними та обґрунтованими. Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у розмірі 39 097,08 грн. (78 194,16 грн. (вартість комунальних послуг, які позивач оплатив ТОВ «Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит». Обґрунтованість такої вимоги знаходить своє відображення в матеріалах справи, вищенаведених правилах законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності задоволення позову є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374, пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення по суті позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків, викладений у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача 39 097,08 грн. витрат на утримання та збереження спільного майна.

Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 133, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір, сплачений за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 1 762 грн. = 704,80 грн. (а. с. 1) + 1 057,20 грн. (а. с. 106).

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків передбачених підпунктами а), б), в) вищевказаного пункту.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Попова Максима Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2019 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю Обслуговуюча компанія «ЖК Фаворит», про стягнення витрат на утримання та збереження спільного майна задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 39 097 (тридцять дев`ять тисяч дев`яносто сім) гривень 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі - 1 762 (тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе