ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/1500/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 березня 2020р. у складі судді Терещенка О.Є. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

12.04.2019р. Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 13320,17 грн., що виникла станом на 28.02.2019р., внаслідок невиконання відповідачем кредитного зобов`язання за укладеним кредитним договором від 15.11.2011р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що у відповідності до положень ч.1 ст. 634 ЦК України 15.11.2011р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором в цілому договору. На підставі вказаного договору відповідач отримав кредит у сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві-анкеті позичальник підтвердив, що підписана ним заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг від 06.03.2010р., а також «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно п.2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Умов надання банківських послуг встановлено право Банку змінювати Тарифи та інші невід`ємні частини договору за умови інформування позичальника щодо внесення змін шляхом надання виписки із карткового рахунку. До обов`язків позичальника належить отримання виписки про стан та про здійснення операції по картковим рахункам, тоді як неотримання таких виписок не звільняє позичальника від зобов`язання за договором. Зміни до договору вносяться Банком щомісячно у односторонньому порядку. У випадку, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, Банк повідомляє клієнта про внесення змін шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких є : офіційний сайт банку, СМС повідомлення про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформації.

При укладанні договору відповідач підписав заяву про надання кредитних послуг та надала згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, можливість його зміни за рішенням та ініціативою Банку. У разі виникнення прострочених зобов`язань позичальник сплачує банку проценти у подвійному розмірі від визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів, позичальник сплачує штраф 500 грн. та плюс 5% від суми позову.

Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 28.02.2019року утворилась заборгованість у розмірі 13320,70грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 3039,89грн, заборгованість по процентах за користування кредитом 7869,80 грн., нарахованої пені та комісії 1300 грн., та штрафи : фіксована частина - 500 грн., штраф (процента складова) 610,48грн., тому просить стягнути заборгованість.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 2 березня 2020року у задоволенні позовних вимог відмовлено із тих підстав, що позичальник отримав кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії із лімітом 3000грн. На час укладання договору діяла відсоткова ставка 30% річних на суму заборгованості.

Із умовами підписаного позичальником у письмовій формі правочину у вигляді анкети - заявки на отримання кредиту позичальник ознайомлена, про що свідчить її підпис у анкеті-заяві про приєднання до договору в силу ст. 634,638 ЦК України.

Суд визнав, що позовні вимоги щодо стягнення пені і штрафу є подвійною відповідальністю за одне і те саме порушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог суд вважав пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки кошти з карткового рахунку ОСОБА_1 отримала 15 січня 2018р., однак вимога про стягнення неустойки у вигляді штрафу і пені заявлена 19.01.2019р., тобто поза межами спеціального строку, встановленого для стягнення неустойки, що вважав самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд невірно застосував норми законодавства щодо позовної давності, оскільки не врахував, що позичальник отримала кредит у вигляді встановленого ліміту 3000 грн за кредитною карткою, дія якої завершується останнім днем вересня 2019р. Позовна заява про стягнення заборгованості подана до часу завершення строку виконання кредитного зобов`язання, у межах строку позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за кредитом. Також судом не враховано, що позичальник не спростувала вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитом у відповідності до наданого Банком розрахунку суми стягнення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка дії від імені ОСОБА_1 зазначає, що кредитною карткою позичальник користується із 10 вересня 2013р., останній раз кредитні кошти отримані 12.03.2016р. Загальна сума отриманого кредиту за весь час - 4546,15 грн. Останній платіж на покриття кредитної заборгованості здійснений 15.01.2018р. та за весь час користування кредитом повернута сума 7155 грн. Із урахуванням кредитної ставки 30% річних позичальником надмірно сплачена сума 1509,72 грн. Вважає, що у добровільному порядку сплачена вся сума кредиту та 30% річних за користування кредитом, тоді як у тексті заяви відсутня інформація про умови кредитування за договором приєднання. Також відсутні умови про стягнення неустойки. За викладених обставин позовні вимоги вважає безпідставними.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документа, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Згідно ст. ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміст кредитного договору визначено ст. 1054 ЦК України, згідно якої банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст. 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемний ( ст. 1055 ЦК України).

Зміст публічного договору визначений частиною першою ст.633 ЦК України, згідно якої одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернувся ( у тому числі банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для усіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або у інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» розробив умови договору, які зафіксовані Умовами і правилами надання цим Банком послуг.

Оскільки умови договору приєднання розроблені кредитором, тому такі умови повинні бути зрозумілі споживачам банківських послуг та доведені до їх відома. Обов`язок доведення того факту, що на момент укладання договору діяли саме ті умови, на які посилається позивач, тоді як позичальник, як споживач банківської послуги, з врахуванням положень ст. 633,634 ЦК України, лише приєднується до тих умов з якими він ознайомлений, покладається саме на ПАТ КБ «ПриватБанк».

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції чинній на час укладання договору, розмір процентів на порядок їх сплати за договором визначається в договорі в залежності від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник, згідно ст. 1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками.

У разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ч.1 ст. 1050 цього Кодексу, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Отже, у разі укладання кредитного договору проценти за користування позиченими коштами визначаються законом (щодо розміру та підстав, які визначаються актами законодавства), а також договором (розмір і підстави стягнення яких визначають сторони у договорі).

Із наявних справі письмових доказів вбачається, що між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір з надання банківських послуг згідно анкети - заяви, яка підписана позичальником 15.11.2011р.

За змістом анкети-заяви вбачається, що позичальник надав Банку інформацію про себе , підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та отримав кредитну картку «Універсальна » та ПІН, що підтверджено підписом у вказаній заяві. Згідно змісту вказаної анкети - заяви, позичальник ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, погоджується із ними.

Правильність і достовірність інформації, які ідентифікують позичальника, перевірена уповноваженою особою кредитора при відкритті рахунку і випуску кредитної картки позичальнику. ( а.с. 9).

Судом встановлено, що у анкеті-заяві, поданій позичальником, процентна ставка та розмір кредиту, неустойка, а також інші витрати позичальника за надані банком послуги не зазначена. Крім того, вказана заява не містить умов договору щодо тарифів банківських послуг.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення кредитної заборгованості, облікованої станом на 28.02.2019 р. у розмірі 13320,70 грн., яка складається із: 3039,89 грн. - заборгованості по кредиту; 7 869,80 грн.- відсотків за користування коштами, а також нарахованої Банком неустойки у вигляді пені за прострочене зобов`язання 1300 грн. та штрафу на загальну суму 1110,48 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що їх розмір та порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.11.2011 р., обґрунтований позивачем наданою ним текстовою копією витягу із Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП 2010-256 від 06.03.2010р., текст яких розміщений на сайті: https://privatbank.ua./terms/, як невід`ємні частини кредитного договору.

За змістом останніх вбачається, що розрахункові величини за банківськими послугами встановлені Тарифами Банку, проте позивачем не надано будь-яких доказів про те, що такі тарифи були доведені до відома позичальника та ним погоджені шляхом укладання відповідної письмової угоди. ( а.с.11-34).

За змістом наданих позивачем «Умов та правил», а також за змістом позовної заяви вбачається, що даним видом кредитного договору визначений пільговий період користування коштами, процентна ставка, права і обов`язки позичальник та банку, відповідальність сторін, розмір і порядок нарахувань, а також містяться додаткові положення, якими визначено дію договору без обмеження строку ( п.1.1.7.42), позовну давність щодо вимог кредитора про їх стягнення - 50 років ( п.1.1.7.31) та інші умови.

Проте матеріали справи не містять належного підтвердження того, що підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приват Банк» позичальник ознайомився, розумів та погодився на умови саме у такій редакції, витяг з яких надано позивачем. Крім того, позивачем не надано доказів, що вказані документи на час отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у тій редакції щодо розміру та порядку розрахунку зі сплати неустойки, що викладені у витягах із них, наданих позивачем до позовної заяви.

Як вбачається із заявленої у позовній заяві вимоги, заборгованість складається із тіла кредиту, відсотків за користування ним та неустойки.

У наданому позивачем розрахунку заборгованих сум вбачається, що до складу заборгованих сум із тіла кредиту включаються нараховані банком відсотки на поточну і на прострочену заборгованість за ставкою 30% річних, яка діяла до 29.08.2014 р.; а із 01.09.2014 р.- за ставкою 34,8% ; із 01.04.2015р. - за ставкою 43,2%. ( а.с.7,8).

Будь-яких доказів на підтвердження погодженого із позивачем зобов`язання по оплаті процентів на встановленою кредитором ставкою та згодою позичальника на її підвищення у порядку, передбаченому п.1.1.3.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг позивач не надав.

Оскільки інформація, розміщена на сайті Банку повністю залежить від його волевиявлення та дій, як однієї сторони договору, яка може на свій розсуд вносити зміни, а інша сторона, позичальник, позбавлена будь-якого контролю та впливу на внесення таких змін, тому роздруківка із сайту не є належним та допустимим доказом інформування позичальника про істотні умови договору щодо розміру і порядку нарахування відсотків за користування кредитом, та не підтверджує факту прийняття останнім саме таких умов.

Крім того, до спірних правовідносин не можна застосувати положення ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або у інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» неодноразово змінювались самим банком із часу укладання спірного кредитного договору та до часу звернення позивача із позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості, що не обмежувало можливості позивача надати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг Умов і правил у будь-якій редакції, що найбільше сприятлива для задоволення позову. ( правовий висновок ВСУ у постанові від 11.03.2015р, у провадженні № 6-16 цс15).

За викладених обставин та за відсутності належного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, а також з огляду на відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про оплату відсотків та визначення 50 річного строку позовної давності для всіх вимог за цим кредитним зобов`язанням, надані позивачем Тарифи, Умови та правила не можуть бути визнані як стандартна ( типова) форма, яка встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, враховуючи мінливий характер наданих позивачем Умов і правил банківських послуг, суд не може визнати їх складовою частиною кредитного договору, у тому числі і відносно тих умов, що надають можливість Банку збільшувати вартість кредиту, збільшувати права та обов`язки позичальника, якщо вони не підписані ним, а також у випадку, коли ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка ним особисто підписана.

Не спростовують такий висновок суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідач умови надання банківських послуг не заперечувала, що на думку апелянта є достатньою підставою для стягнення із позичальника, крім тіла кредиту, до складу якого Банк відніс і нараховані ним відсотки за весь розрахунковий період, оскільки визначальним у даному випадку є встановлення обставин про додержання письмової форми при укладанні договору споживчого кредиту, і лише у випадку доведення факту дотримання обов`язкової форми такого договору можна розцінювати вказані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємну складову змісту договору разом із анкетою-заявкою.

Апеляційний суд наголошує, що згідно ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування і надання доказів покладається на сторони, оскільки кожна із них повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За змістом наданої довідки про видані кредитні картки вбачається, що термін дії кредитної картки, яка використовувалась позичальником, спливає в останній день листопада 2019 р. ( а.с.75).

ОСОБА_1 та її представник цих обставин не заперечили, в своїх письмових поясненнях, відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу визнали факт користування картковим рахунком, остання операція за яким позичальником здійснена 15 січня 2018 р. в межах кредитного ліміту ( а.с.7,8,53,56;70-73).

Відповідно до банківської виписки розрахунку заборгованості, що згідно Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5 має статус первинного документу і надані позивачем як письмовий доказ на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню із позичальника вбачається, що встановлений кредитний ліміт змінювався за ініціативою Банку, починаючи із 23.12.2015 р. та становив 3000 грн., а з 05.09.2016року зменшений до 2730 грн, ( а.с.70-73).

За наявними у справі розрахунковими документами вбачається, що позичальник використовував кредитні кошти у межах ліміту .

Зокрема, зі змісту кредитного рахунку, де відображені усі банківські операції позичальника, вбачається факт використання позичальником коштів із позикового рахунку у межах встановленого ліміту.

При цьому суд звертає увагу, що умовами кредитного зобов`язання, що письмово погоджені позичальником, не передбачено обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитним лімітом. За наданими позивачем у якості первинного розрахункового документу, яким є розрахунок заборгованості за договором вбачається, що за рахунок тіла кредиту банком розраховані відсотки, погашені за рахунок кредиту, тоді як докази щодо встановленої банком і погодженої позичальником відсоткової ставки у належній письмовій формі матеріали справи не містять.

Відсутня така інформація і у обґрунтуваннях позивача, викладених у позовній заяві. Крім того, за змістом позовних вимог та розрахунку заборгованості вбачається, що після підписання анкети-заявки позивачем не надано жодних доказів про те, що позичальником отриманий кредит у сумі, що перевищував встановлений кредитний ліміт.

Зміст розширеної виписки із карткового рахунку позичальника із детальним описом фінансових операцій підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми у межах кредитного ліміту та автоматичне списання Банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом і нарахованої суми неустойки, тоді як відомості про те, що позичальник визнавав такі умови, приймав та виконував їх зазначені матеріали не містять.

Крім того, згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, встановленої договором, якщо інше не становлено законом чи договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Вимоги про стягнення процентів за користування кредитом з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625 та ст. 1048 ЦК України позивач не заявляв.

Із врахуванням встановлених судом першої інстанції обставин справи та у відповідності до приписів ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача», якими встановлено обов`язок надавача послуг повідомити споживача про умови кредитування та узгодження із ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а також з врахуванням правового висновку ВП ВС, викладеного у постанові від 03.07.2019р., у справі № 342/180/17, суд дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем факту укладання у належній письмовій формі договору кредитування та встановлення сторонами умов щодо отримання відповідачем кредиту у межах збільшеного кредитного ліміту, а також не надання доказів щодо погодження сторонами підстав, за яких позичальник має сплачувати на користь Банку суми відсотків, умови і підстави їх збільшення, а також неустойки у вигляді штрафу та пені та погодженого сторонами розміру таких платежів.

За таких обставин та за відсутності підтвердження про конкретні запропоновані позичальнику Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті - заяві домовленості про сплату відсотків за користування кредитом та неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язання, надані Банком Тарифи обслуговування кредитних карт та витяг із Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна форма, яка встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору та не можуть бути визнані невід`ємною частиною кредитного договору.

Отже, надаючи оцінку наведеним фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам на підтвердження заявлених вимог слід дійти висновку, що позовні вимоги щодо стягнення витребуваних позивачем відсотків за користування кредитом у розмірі 7869,80 грн. не підлягають задоволенню.

Разом із тим, решта доводів апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення неустойки у вигляді штрафу і пені задоволенню не підлягають, оскільки згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штраф, пеня) є грошова сума, інше майно, які боржник має передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання чи неналежного виконання зобов`язання. Пеня - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день простроченого зобов`язання.

Право стягнення неустойки у кредитора виникає відповідно до погоджених сторонами умов і правил надання банківських послуг, які підписані позичальником довідці про умови кредитування із визначенням розміру неустойки у вигляді пені, однак умови про порядок та розмір стягнення неустойки у вигляді штрафу цими умовами позичальник письмово не погоджувала, а тому правові підстави для стягнення штрафу відсутні.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 3030,89 грн, виходив із того, що позивач заявив вказану вимогу поза межами строку позовної давності.

Проте суд не врахував, що позичальник у межах кредитного ліміту 2730 грн. здійснювала оплату товарів та послуг, які у добровільному порядку Банку не повернуті.

Згідно вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманих сум кредитних коштів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач використовувала кредитні кошти у межах встановленого кредитного ліміту в межах строку кредитування, який обмежений дією кредитної картки до листопада 2019 р. Останній платіж на погашення кредитної заборгованості позичальник здійснила 15 січня 2018р., а вимога про стягнення заборгованих сум позивачем заявлена 12 квітня 2019р.

Отже, строк позовної давності у даному випадку пропущений не був, а тому заборгованість за кредитом у розмірі, що не перевищує межі встановленого із 05.09.2016р. кредитного ліміту 2730 грн, що підтверджено розрахунком заборгованості, долученим до позовної заяви, підлягає стягненню.

Наведені обставини щодо позовних вимог про наявність правових підстав для стягнення основної заборгованості тіла кредиту не враховано, а тому вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Враховуючи, що суд першої інстанції наведених норм матеріального права не врахував, не надав належної оцінки наданим сторонам доказам, а тому дійшов висновків, що суперечать фактичним обставинам та нормам законодавства, що є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення із викладених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 19, 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 березня 2020р. скасувати і постановити нове рішення.

Стягнути на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» із ОСОБА_1 заборгованість за кредитом (тіло кредиту) за договором від 15.11.2011 р. у розмірі 2730 грн. та судові витрати у сумі 986,56 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 08.07.2020р.

Головуючий ______________ Н.В.Орловська

Судді: ______________ О.В.Кутурланова

______________ В.В. Майданік