ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» липня 2020 року

м. Харків

справа № 640/2013/17-ц

провадження № 22ц/818/3467/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представник позивачів ОСОБА_6 ,

відповідачі Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, представник відповідача ОСОБА_7 , Харківська міська рада, Міністерство оборони України,

за участі Військової прокуратури Харківського гарнізону

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року в складі судді Колесник С.А.

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права користування земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії та просив визнати за ним право користування (оренди) земельною ділянкою площею 0,0528 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0053, для розміщення, експлуатації та обслуговування торговельно-офісної будівлі; зобов`язати Харківську міську раду переукласти з ним договір оренди землі на вказану земельну ділянку та зареєструвати речове право на земельну ділянку.

23 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що він є орендарем вказаної земельної ділянки на підставі договору оренди від 02 червня 2006 року, та співвласником розташованої на ній будівлі, однак, відповідач відмовляється переукладати з ним договір оренди земельної ділянки з урахуванням зміни функціонального призначення розташованої на ній нежитлової будівлі.

Вказав, що зазначене свідчить про невизнання його права як орендаря на користування зазначеною земельною ділянкою, що створює небезпеку порушення цього права та реальну загрозу відчуження земельної ділянки, витребування із законного користування та передачу її у користування інших осіб, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Просив заборонити Харківській міській раді та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по розпорядженню земельною ділянкою площею 0,0528 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :02:008:0053, у тому числі, здійснювати державну реєстрацію речових прав, укладати договори, передавати за актами приймання-передачі, вчиняти інші правочини стосовно цієї земельної ділянки; заборонити Управлінню державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Управлінню Держгеокадастру у м. Харкові здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,0528 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :02:008:0053, у Державному земельному кадастрі.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено; заборонено Харківській міській раді та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по розпорядженню земельною ділянкою площею 0,0528 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:02:008:0053, у тому числі, здійснювати державну реєстрацію речових прав, укладати договори, передавати за актами приймання-передачі, вчиняти інші правочини стосовно цієї земельної ділянки; заборонено Управлінню Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Управлінню Держгеокадастру у м. Харкові здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,0528 га за адресою: АДРЕСА_1 , у Державному земельному кадастрі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова задоволено частково, ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року скасовано, передано питання на новий розгляд до того ж суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року, у якій ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 червня 2020 року виправлено описку, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким його заяву про забезпечення позову від 23 лютого 2017 року повернути заявнику.

Посилався на те, що у матеріалах справи наявні докази здійснення Харківською міською радою дій щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, які призвели до скасування реєстрації права власності територіальної громади м. Харкова та його права користування земельною ділянкою, а право на земельну ділянку переходить у зв`язку з набуттям права власності на частину будівель. Вважав, що віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони матеріалами справи не підтверджено.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надійшло.

14 липня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника позивачів електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з причини його хвороби, яке залишено без задоволення, за відсутністю доказів причини її відкладення. В свою чергу від позивачів клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. ОСОБА_1 , який є заявником та особою, яка подала апеляційну скаргу, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, тому відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, враховуючи думку з`явившихся учасників справи, а також те, що справа по суті не розглядається, судова колегія вважає за можливе переглянути матеріали оскарження ухвали.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист його прав та інтересів, та не надано доказів того, що Харківською міською радою вчиняються або найближчим часом будуть вчинені будь-які дії, направлені на розпорядження саме земельною ділянкою із кадастровим номером № :02:008:0053.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, у лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права користування земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року відкрито провадження у справі (а. с. 71, том 1).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено; заборонено Харківській міській раді та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по розпорядженню земельною ділянкою площею 0,0528 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:02:008:0053, у тому числі, здійснювати державну реєстрацію речових прав, укладати договори, передавати за актами приймання-передачі, вчиняти інші правочини стосовно цієї земельної ділянки; заборонено Управлінню Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Управлінню Держгеокадастру у м. Харкові здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,0528 га за адресою: АДРЕСА_1 , у Державному земельному кадастрі (а. с. 81-82, том 1).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2017 року залучено до справи у якості третьої особи Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова (а. с. 226, том 1).

Як вбачається із заяви від 12 квітня 2017 року у справу вступила військова прокуратура Харківського гарнізону (а. с. 233, том 1).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2017 року за клопотанням представника військової прокуратури Харківського гарнізону до справи залучено Міністерство оборони України у якості третьої особи (а. с. 184, том 2).

11 вересня 2017 року від ОСОБА_1 до суду першої інстанції надійшли уточнена позовна заява та клопотання про залучення до участі у справі співпозивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (а. с. 177-180, том 2).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова задоволено частково, ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року скасовано, передано питання на новий розгляд до того ж суду (а. с. 188-191, том 2).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2018 року об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_1 та позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Харківської міської ради, Міністерства оборони України, про визнання права користування земельною ділянкою (а. с. 2-3, том 3).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2019 року до участі у справі залучено правонаступників померлого позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а. с. 12-13, том 3).

15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подали до суду уточнений позов до Харківської міської ради, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Міністерства оборони України, за участі Військової прокуратури Харківського гарнізону про визнання права користування земельною ділянкою та визнання припиненим права власності, у якому просили визнати за ними право користування земельною ділянкою, площею 0,0528 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0053, яка розташована під належною їм на праві спільної часткової власності нежитловою будівлею літ. «Е-2» для її розміщення, експлуатації та обслуговування; визнати припиненим з 19 грудня 2002 року право користування Харківською Квартирно-експлуатаційною частиною м. Харкова (на даний час Харківський Квартирно-експлуатаційний відділ) земельною ділянкою згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ХР-33-01-001736, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в частині земельної ділянки, розташованої під зазначеною будівлею, площею 0,0528 га (а. с. 14-22, том 3).

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що предметом позову, заявленого ОСОБА_1 , та в подальшому об`єднаного з позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (правонаступники - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), є визнання права користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташована належна позивачам на праві спільної власності нежитлова будівля.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 у заяві від 23 лютого 2017 року просив заборонити Харківській міській раді та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по розпорядженню вказаною земельною ділянкою, у тому числі, здійснювати державну реєстрацію речових прав, укладати договори, передавати за актами приймання-передачі, вчиняти інші правочини стосовно цієї земельної ділянки, а також заборонити здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки.

Разом з тим, земельна ділянка площею 0,4620 га надана у постійне користування для експлуатації і обслуговування адміністративних, складських та допоміжних будівель і споруд, належить на праві постійного користування КЕВ м. Харкова на підставі Державного акту серії ХР 33-01-001736, виданого 09 липня 1998 року згідно з рішеннями виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів від 13 травня 1998 року № 399, 12 серпня 1998 року № 845, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 352 (кадастровий номер :02:008:0053).

Крім того, рішенням Господарського суду Харківської області від 03 листопада 2014 року у справі № 922/4744/13 встановлено, що зазначена земельна ділянка належить до земель оборони та розпорядження нею Харківською міською радою було неправомірним. Рішення є чинним (а. с. 118-133, том 1).

В подальшому, як вбачається з матеріалів оскарження ухвали земельна ділянка загальною площею 0,0528 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:008:0053 передана Харківською міською радою до Міністерства оборони України, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки від 14 лютого 2018 року (а. с. 227, том 3).

При цьому, на час подачі позову ОСОБА_1 та заяви про його забезпечення від 23 лютого 2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова та Міністерство оборони України не були залучені до участі у справі.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зважаючи на викладене, вимоги заяви ОСОБА_1 є неспівмірними заявленим позовним вимогам, які стосуються лише визнання права користування земельною ділянкою, а не права власності, та порушують права інших осіб, зокрема, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова та Міністерства оборони України, враховуючи категорію спірної земельної ділянки.

При цьому, позивачем не наведено об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення його позову щодо визнання права користування земельною ділянкою.

Отже, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, не вбачається.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що його заява про забезпечення позову від 23 лютого 2017 року на час її розгляду вже була уточнена та подана 15 травня 2018 року новим складом позивачів у справі за об`єднаними в одне провадження позовними вимогами, спростовуються матеріалами справи, оскільки клопотання про забезпечення позову від 15 травня 2018 року подано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , натомість ОСОБА_1 зазначене клопотання не подавав. Клопотання про забезпечення позову від 15 травня 2018 року судом також розглянуто, про що постановлено ухвалу від 17 квітня 2020 року, яка учасниками справи не оскаржувалась.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що він не заявляв клопотання про розгляд заяви про забезпечення позову, поданої до суду 23 лютого 2017 року, та прохання за результатами розгляду його апеляційної скарги повернути зазначену заяву, є безпідставними, оскільки ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 вересня 2017 року передано питання про забезпечення позову на новий розгляд до того ж суду, тобто суд першої інстанції зобов`язаний був розглянути його заяву від 23 лютого 2017 року. Якщо позивач не бажав, щоб його заяву про забезпечення позову від 23 лютого 2017 року було розглянуто, він мав право відмовитись від такої заяви, однак цим правом не скористався. За таких умов, підстав для повернення його заяви про забезпечення позову не вбачається.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ухвалу суду від 24 лютого 2017 року, якою було задоволено його заяву про забезпечення позову, безпідставно скасовано судом апеляційної інстанції, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку власним судовим рішенням, ухваленим раніше у тій же справі.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що у матеріалах справи наявні докази здійснення Харківською міською радою дій щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, які призвели до скасування реєстрації права власності територіальної громади м. Харкова та права користування ним земельною ділянкою, є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів оскарження ухвали Харківська міська рада не вчиняла дій щодо відчуження спірної земельної ділянки, а підставою припинення її права власності є судові рішення.

Посилання ОСОБА_1 на те, що право на земельну ділянку переходить у зв`язку з набуттям права власності на частину будівель, судова колегія не бере до уваги, оскільки ці доводи стосуються розгляду спору по суті, тоді як цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Аргументи ОСОБА_1 щодо того, що заяву розглянуто без виклику сторін, є неспроможними, оскільки згідно вимог частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. Підстав для виклику учасників справи судом першої інстанції для розгляду заяви у даному випадку не вбачається.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи те, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368,п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 липня 2020 року.