Справа № 453/443/19 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/768/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м.Львів

Справа № 453/443/19

Провадження № 22ц/811/768/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області, постановлену у м. Сколе 4 лютого 2020року у складі судді Микитин В.Я. ,

у справі за заявою Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

встановила:

16 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якій просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5 червня 2018 року по 29 січня 2019 року включно у розмірі 102 859, 12 грн.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 21 червня 2019 року позов задоволено, стягнуто з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5 червня 2018 року по 29 січня 2019 року включно у розмірі 102 859, 12 грн. Вирішено питання судових витрат у справі.

14 листопада 2019 року відповідач звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі в силу виникнення труднощів у його виконанні. Просить зазначити точну грошову суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5 червня 2018 року по 29 січня 2019 року, присуджену до стягнення з відповідача Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, та вказати, що така сума у розмірі 102 859, 12 грн. визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 4 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі просить змінити мотивувальну частину ухвали суду шляхом вилучення із тексту абз. 7 ст. 2 ухвали, а саме: «Таким чином встановлено, що рішення суду у даній справі виконане у визначені для його виконання порядку та строки, що повністю виключає посилання заявника про утруднення виконання такого рішення суду та необхідності визначення суми до стягнення без утримання податків та інших обов`язкових платежів». Вказує, що рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 червня 2019 року переглядалося Львівським апеляційним судом. Постановою суду апеляційної інстанції від 31 жовтня 2019 року рішення суду залишено без змін, тобто таке набрало законної сили. Зазначає, що платіжним дорученням №1575 від 18 грудня 2019 року їй перераховано кошти у розмірі 82 801, 59 грн. Стверджує, що відповідач добровільно виплатив їй кошти, однак самовільно зменшив суму відшкодування збитків, які мав виплатити. Вказує, що відповідач не доплатив їй (позивачу) 20 057, 53 грн. Також зазначає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні заяви відповідача, але у оскаржуваній ухвалі безпідставно зазначено, що рішення суду у справі виконано у визначені для його виконання порядки та строки.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суд першої інстанції мотивовано наступним.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, а також суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення у тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється у тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову у прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Судове рішенні у справі № 453/443/19, провадження № 2/453/259/19, за позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ухвалювалося у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідно, ухвалу у цій справі суд постановляє у тому самому порядку.

Встановлено, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 21 червня 2019 року у цивільній справі № 453/443/19, провадження № 2/453/259/19, за позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задоволено повністю позовні вимоги та стягнуто з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5 червня 2018 року по 29 січня 2019 року включно у розмірі 102 859, 12 грн. Вирішено питання судових витрат у справі.

31 жовтня 2019 року Львівським апеляційним судом у вказаній вище цивільній справі винесено постанову, котрою апеляційну скаргу Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України залишено без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 червня 2019 року залишено без змін.

Отже, рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухвалене 21 червня 2019 року у цій справі, 31 жовтня 2019 року набрало законної сили та підлягало виконанню.

Встановлено, що рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 червня 2019 року відповідачем виконано добровільно, зокрема платіжним дорученням № 1575 від 18 грудня 2019 року позивачеві на її рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» перераховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5 червня 2018 року по 29 січня 2019 року включно у розмірі 82 801, 59 грн., а попередньо платіжними дорученнями № 1539 та № 1540 від 17 грудня 2019 року відповідачем перераховано на рахунок УДКСУ у Солом`янському районі ГУ ДКСУ податок з доходів фізичних осіб у розмірі 18 514, 64 грн. та військовий збір у розмірі 1 542, 89 грн., а всього 102 859, 12 грн.

На підставі аналізу наявних у справі доказів судом встановлено, що рішення суду у даній справі виконане у визначені для його виконання порядку та строки, що повністю виключає посилання заявника про утруднення виконання такого рішення суду та необхідності визначення суми до стягнення без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Крім того, зазначив, що минули строки, визначені ч. 2 ст. 270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення суду, так як строк у зв`язку із добровільним виконанням рішення минув.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Оскаржувана ухвала суду прийнята з додержанням норм процесуального права.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 4 лютого 2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 23 липня 2020 року.

Головуючий

Судді