Справа № 522/5530/17
Провадження № 2/522/2045/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судових засідань Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення 73526,09 грн.,

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення 73526,09 грн.

Позивач мотивує вимоги тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» та нею був укладений договір охорони об`єкту № 1738-2807 від 28.07.2016 року шляхом передачі його на пульт централізованого спостерігання та реагування на сигнал (тривога) груп швидкого реагування, згідно з яким виконавець зобов`язався надати послуги за кодом ДК 016-2010 - 80.10 з охорони об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово. Замовник повністю оплатив вартість обладнання та умови договору виконувались з боку замовника добросовісно, оплата здійснювалась своєчасно та в повному обсязі.

Проте, вніч з 25.09.2016 року по 26.09.2016 року невстановлена особа шляхом вільного доступу до автомобіля, який знаходився на території будинку за адресою: АДРЕСА_1 викрала 4 колеса та акумулятор, завдавши власникові матеріальні збитки на суму 21720 грн.

За результатом розслідування було встановлено, що в момент викрадення майна власника повинен був спрацювати датчик руху, який має спрацьовувати на відстані більш ніж 7 метрів, що встановлений в правому куті спальні будинку. Проте, загальна відстань між зазначеним датчиком руху та викраденим майном складала менш ніж 4 метри.

Вказане стало підставою для огляду та обстеження встановленого ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» обладнання, яке не співпадало за моделями, серіями та кодами, які були встановлені та тими, що були зазначені в чеках № 281, 283, 300, тобто, обладнання, яке було встановлено ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» та обладнання, яке було придбане за усним договором купівлі - продажу є різним.

Замовник за усним договором купівлі - продажу сплатив грошові кошти в сумі 51805,29 грн., проте за фактом отримав зовсім інший товар, який має інші характеристики, якість та асортимент.

28.02.2017 року ОСОБА_1 було підготовлено та подано повідомлення про розірвання усного договору купівлі - продажу, стягнення 51806,09 грн., стягнення збитків в сумі 21720 грн., яке було отримано відповідачем 03.03.2017 р.

14.03.2017 р. на електронну адресу ОСОБА_1 надійшов лист із повідомленням останню про розірвання договору № 1732-2807 від 28.07.2016 року у зв`язку із відсутністю можливості надання вказаних послуг, проте вказаний лист не підписаний, без печатки та не надрукований на спеціальному бланку фірми.

Згідно приписів ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою. Внаслідок неналежного виконання ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» усного договору - купівлі продажу та відповідно договору охорони об`єкту № 1738-2807 від 28.07.2016 року, замовнику було завдано збитки (викрадене майно власника) на суму 21720 грн.

Так, ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» при виконанні усного договору купівлі-продажу охоронного обладнання, укладеного між ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» та ОСОБА_1 порушило норми чинного законодавства, неналежним чином виконало свої зобов`язання за договором, внаслідок чого остання зазнала матеріальних збитків, у зв`язку з чим остання просить: Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 51805,29 грн. та матеріальні збитки в сумі 21720 грн.

Ухвалою судді Свяченої Ю.Б. від 23 березня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.21).

23 травня 2017 року представником відповідача подані заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення 73526 грн. 09 коп., в якому зазначили, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на укладений між нею та відповідачем усний договір купівлі-продажу охоронного обладнання. На підтвердження факту укладення та виконання усного договору купівлі-продажу охоронного обладнання позивач надає чеки № 281 від 08.07.2016 р. на суму 29 850 гривень 29 копійок, №283 від 08.07.2016 р. на суму 18 850 гривень 80 копійок, №300 від 21.07.2016 року на суму 3105 гривень. Але чеки, на які посилається позивач датовані різними числами, а, саме, 08.07.2016 року та 21.07.2016 року та оформлені на ім`я « ОСОБА_2 », тому не зрозуміло коли саме, на думку позивача, був укладений договір купівлі-продажу охоронного обладнання та з ким. Натомість, 08.07.2016 року між позивачем та відповідачем укладений усний договір про надання послуг з монтажу охоронного обладнав відповідно до якого відповідач зобов`язався здійснити монтаж охоронного обладнань, будинку позивача, а позивач зобов`язався оплатити вищезазначені послуги. При цьому, вищезазначений усний договір про надання послуг з монтажу охоронного обладнані був укладений з метою підписання у майбутньому договору охорони будинку між позивачем та відповідачем та передував йому. На виконання Договору охорони 28.07.2016 року позивачем була сплачена вартість послуг з охорони за період липень-листопад (включно) у розмір 1033 гривень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 2807-2. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що між Позивачем та Відповідачем виникли правовідносини з приводу виконання не договору купівлі-продажу охоронного обладнання, а договору про надання послуг з монтажу охоронного обладнання та договору охорони об`єкта, що підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру, актом встановлення системи охоронної сигналізації, договором охорони об`єкта.

Позивачем не надано до суду будь-яких доказів відмінності охоронного обладнання, яке було встановлено відповідачем за договором надання послуг з монтажу охоронного обладнання та фактично вставленого. Посилання Позивача на так звані «чеки» не доводить факту відмінності охоронного обладнання. Відтак, яким чином позивач прийшов до висновку про невідповідність охоронного обладнання - невідомо, оскільки копії Акту встановлення охоронного обладнання відповідач позивачу не надавав, а тому невідомо на підставі яких документів позивач проводив порівняння та визначав їх технічні характеристики.

Також, між позивачем та відповідачем був укладеним Договір охорони тільки будинку, а не будинку та прибудинкової території. Відповідач наголошує увагу суду на тому, що між позивачем та відповідачем усний договір купівлі-продажу охоронного обладнання не укладався, а отже, й розірваним не може бути. Посилання позивача на невиконання відповідачем зобов`язань за Договором охорони є безпідставними, оскільки, відповідач виконував свої зобов`язання належним чином, відповідно до Договору охорони, на підтвердження протилежного позивач не надав до суду жодного доказу.

Окрім цього, між матеріальними збитками, яких зазнав позивач та діями або бездіяльністю відповідача взагалі не має причинно-наслідкового зв`язку, оскільки, між позивачем та відповідачем був укладений Договір охорони будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а не Договір охорони будинку за зазначеною адресою та прибудинкової території, а тому відповідач не несе відповідальності за майно, яке було викрадене у позивача з прибудинкової території.

Крім того, відповідно до п.1.2 Договору охорони охорона об`єкта полягає в спостереженні за ним за допомогою пункту централізованого спостереження (ПЦС) та у випадку надходження з об`єкта сигналу «тривога» виїзду на нього групи швидкого реагування (ГШР) для здійснення заходів щодо припинення противоправних дій третіх осіб. Відтак, група швидкого реагування відповідача повинна була виїхати на об`єкт тільки у разі надходження сигналу «тривога», однак, такого сигналу з об`єкта охорони не надходило, оскільки проникнення до об`єкту охорони (будинку) не було, тому позивач не може стверджувати про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором охорони. Позивач не надав суду доказів, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй спричинено матеріальну шкоду та не підтвердив розмір отриманої матеріальної шкоди. Отже, відповідач просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 30-32).

31 серпня 2018 року судом по справі призначено судову електро-технічну експертизу. Провадження зупинено. (а.с. 55-57).

16 серпня 2018 року за результатами повторного автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявській Л.М.

10 квітня 2019 року справу повернуто з експертної установи з експертним висновком.

11 квітня 2019 року ухвалою суду справу прийнято до свого провадження, провадження у справі поновлено та продовжено розгляд справи за правилами загального провадження зі стадії судового розгляду.

19 червня 2019 року до суду від представника відповідача ТОВ «Техносистема плюс» Бойко А.В. надано додаткові письмові пояснення (а.с.89-93).

21 червня 2019 року в судовому засіданні представником ОСОБА_3 адвокатом Тарановським Д.С. подано письмові пояснення (в порядку ст. 43 ЦПК України), в яких, серед іншого, вказано, що відповідачем по справі не було долучено до матеріалів справи будь-яких документів щодо проходження щодо введення системи охоронної сигналізації в експлуатацію та тестування ППК, що є доказом вини у вигляді бездіяльності (а.с. 102-104).

26 липня 2019 року представником відповідача ТОВ «Техносистема плюс» Бойко А.В. подано письмові пояснення з урахуванням письмових пояснень позивача від 21.06.2019 року, в яких вказано, що позивач спотворює дійсні обставини справи та намагається ввести в оману суд, вказуючи, що предметом договору охорони об`єкту № 1738-2807 від 28.07.2016 року є будинок позивача та його прибудинкова територія (а.с. 111-114).

14 листопада 2019 року представником відповідача ТОВ «Техносистема плюс» Бойко А.В. подано в судовому засіданні клопотання про призначення додаткової експертизи, яке вже в судовому засіданні 18.06.2020 року просила не розглядати (а.с. 121-123).

В судовому засіданні 08 липня 2020 року представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на задоволенні, зауваживши, що система охорони не працювала та не надавала сигналів, а кошти сплачувались, хоча відповідачем не було встановлено агрегатів для запуску системи ППК.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що під охорону було взято лише будинок, а не його прибудинкову територію, а обладнання працювало справно, на користь чого, також свідчить те, що обладнання й досі використовується позивачем, проте послуги з охорони вже надає інша фірма. Просила не приймати до уваги виводи експертизи, оскільки вона була проведена через два роки після встановлення охоронного обладнання та користування ним позивачем.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, 28.07.2016 року між ОСОБА_1 (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» (Виконавець) був укладений договір охорони об`єктів шляхом здачі їх на пульт централізованого спостереження (ПЦС) та реагування на сигнал «тривога» груп швидкого реагування (ГШР) №1738-2807 (а.с. 9-10).

Згідно п. 1.1 Договору №1738-2807 виконавець зобов`язується надати, а Замовник прийняти та сплатити послуги, пов`язані з безпекою та розслідуванням (ДК 016-2010, код-80.10), а саме: охорону об`єкту Замовника, вказану в Дислокації об`єктів (Додаток № 1 до Договору), що є невід`ємною частиною даного Договору, а Замовник сплатити вартість послуг згідно з умовами даного Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору №1738-2807 охорона об`єкту полягає в спостереженні за ним за допомогою пункту централізованого спостереження (ПЦС), та у випадку надходження з об`єкту сигналу «тривоги» виїзду на нього групи швидкого реагування (ГШР) для вжиття заходів по попередженню протиправних дій третіх осіб.

У відповідності до п. 1.5 Договору №1738-2807 обладнання, встановлення на об`єкті Замовника (Додаток № 2), належить Виконавцю та підлягає поверненню по закінченню договірних відносин, крім випадків, коли Замовник повністю сплатив вартість даного обладнання (Додаток № 2 до Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору, даний договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2016 року, а в частині виконання непогашених грошових зобов`язань зі сторони Замовник до повного виконання Замовником своїх зобов`язань.

Згідно до п.3.1. Договору, вартість послуг по дійсному договору визначається Сторонами на підставі узгодженого Сторонами розрахунку вартості (Додаток -1) та складає 250 гривень в місяць.

На виконання вищевказаного договору від 28.07.2016 року позивачем була сплачена вартість послуг з охорони за період липень-листопад (включно) 2016 року у розмірі 1033 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2807-2 (а.с. 35).

Як вбачається з Дислокації об`єктів та розрахунку вартості охоронних послуг (Додаток № 1 до Договору 2016 року), підписаної сторонами, місцем надання охоронних послуг є адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Тобто, з викладеного слідує, що між сторонами укладено договір, відповідно до якого відповідач зобов`язався надати послуги з охорони нерухомого майна позивача, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на укладений між нею та відповідачем усний договір купівлі-продажу охоронного обладнання, відповідно до якого відповідач продав позивачу охоронне обладнання на суму 51 805 гривень.

На підтвердження виконання зобов`язань суду надано в копіях замовлення покупця № 283 від 08.07.2016 року на суму 18 850 гривень 80 копійок, № 281 від 08.07.2016 року на суму 29 850 гривень 29 копійок, № 300 від 21.07.2016 року на суму 3105 гривень 00 копійок та квитанцій до прибуткового касового ордеру від 28.07.2016 року та 19.07.2016 року (а.с. 15-17).

Вказані замовлення покупця № 281,283,300 містять перелік охоронного обладнання, однак, жодних підписів, відбитків печаток не мають, окрім того замовлення покупця взагалі оформлені на ім`я іншої особи, яка не є учасником справи - ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим, суд критично ставиться до замовлень покупця № 281,283,300 та не може прийняти їх до уваги як належні та допустимі докази.

Втім, позивач наполягає на тому, що відповідач виконав свої зобов`язання за усним договором-купівлі продажу охоронного обладнання з грубим порушенням норм чинного законодавства, а саме продав позивачу охоронне обладнання з іншими технічними характеристиками, яке відрізняється від того обладнання, яке він замовляв, так, на думку позивача, відстань дії охоронних датчиків, не охоплювала радіус 7-ми метрів зовні від самого будинку.

Також, позивач посилається на те, що відповідно договору охорони об`єкту шляхом здачі їх на пульт централізованого спостереження та реагування на сигнал «тривога» груп швидкого реагування №1738-2807 від 28.07.2016 р., відповідач повинен був надавати послуги з охорони не тільки будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а й прибудинкової території, натомість здійснював охорону лише будинку за вищевказаною адресою. Внаслідок чого, як зазначає позивач, в період з 25.09.2016 р. по 26.09.2016 р. невстановлена особа викрала з території навпроти домоволодіння позивача 4 колеса та акумулятор з автомобіля марки Мазда д/н НОМЕР_1 , чим завдала позивачу матеріальну шкоду у розмірі матеріальних збитків на суму 21 720 гривень, що підтверджується копією витягу з кримінального провадження № 0002221.

Проте доказів укладення усного договору купівлі-продажу охоронного обладнання позивачем до суду надано не було.

На думку позивача, вищевказана крадіжка відбулась саме через встановлення відповідачем охоронного обладнання відмінного від того, що він замовляв та оплачував.

Позивач вважає, що вартість обладнання, яка була сплачена за усним договором купівлі-продажу, у розмірі 51 805 гривень та матеріальні збитки, завдані викраденням автозапчастин у розмірі 21 720 гривень, підлягає стягненню з відповідача, оскільки саме через його дії відбулась крадіжка у позивача.

У зв`язку з чим, представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_4 звернувся до ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» з повідомленням про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення 51806,09 грн. та стягнення збитків в сумі 21729 грн. (а.с. 13-14).

Позивач в якості доказу надав суду копію листа директора ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» Кузнецова М.А. про розірвання Договору № 1732-2807 від 28.07.2016 року у зв`язку з відсутністю можливості надання послуг за адресою: АДРЕСА_1 , однак він не може бути оцінений судом як доказ та прийнятий до уваги, оскільки не містить жодного необхідного для такого виду документів реквізиту, таких як дата, підпис, печатка, тощо.

Частиною 1 статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З аналізу вищевикладених норм законодавства вбачається, що змінити або розірвати можливо лише договір, який був укладений та не виконаний сторонами, однак позивачем не було надано доказів укладення усного договору купівлі-продажу охоронного обладнання між ним та відповідачем.

Крім того, позивач зазначає про необхідність розірвати в судовому порядку усний договір купівлі-продажу охоронного обладнання, укладений між ним та відповідачем лише в описовій частині позовної заяви, натомість резолютивна частина позовної заяви не містить такої позовної вимоги.

При цьому, з матеріалів справи слідує, що 08.07.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений усний договір про надання послуг з монтажу охоронного обладнання, відповідно до якого відповідач зобов`язався здійснити монтаж охоронного обладнання в будинку позивача, а позивач зобов`язався оплатити вищезазначені послуги.

Відповідно до ч .1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, сторони дійшли згоди, що вартість послуг з монтажу охоронного обладнання становить 48 700 гривень та буде сплачена відповідачу двома частинами у розмірі 35 000 гривень та 13 700 гривень.

На виконання умов договору про надання послуг з монтажу охоронного обладнання, позивач сплатив відповідачу вартість послуг, а саме:

19.07.2016 року грошові кошти у розмірі 35 000 гривень, що підтверджується копією прибуткового касового ордеру № 1907-2 (а.с. 34);

28.07.2016 року грошові кошти у розмірі 13 700 гривень, що підтверджується копією прибуткового касового ордеру № 2807-1 (а.с. 34).

В свою чергу, відповідач на виконання умов договору про надання послуг з монтажу охоронного обладнання, надав послуги з монтажу охоронного обладнання.

З метою підтвердження належного встановлення охоронного обладнання, його перевірки та налагодження відповідачем була надана копія Акта встановлення обладнання №101 від 29.07.2016 р. з підписом начальника ПЦН та директора ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» (а.с. 33).

Жодних претензій щодо встановлення або роботи обладнання у позивача не виникало, доказів протилежного суду надано не було.

Після виконання умов договору про надання послуг з монтажу охоронного обладнання, 28.07.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір охорони об`єкту шляхом здачі їх на пульт централізованого спостереження та реагування на сигнал «тривога» груп швидкого реагування №1738-2807.

Додатково, при укладенні договору охорони об`єкту шляхом здачі їх на пульт централізованого спостереження та реагування на сигнал «тривога» груп швидкого реагування №1738-2807, позивачем була підписана картка об`єкта від 28.07.2016 р., з якої вбачається, що об`єкт, який був взятий під охорону складається з приватного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 97).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач надавав позивачу послуги лише з охорони будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а не будинку та прибудинкової території, відтак твердження позивача про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором охорони об`єкту шляхом здачі їх на пульт централізованого спостереження та реагування на сигнал «тривога» груп швидкого реагування №1738-2807 є безпідставними, оскільки, на підтвердження протилежного позивач не надав до суду жодного доказу.

Разом з цим, стосовно підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків, суд зазначає наступне.

Позивач посилається на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем усного договору-купівлі-продажу та укладенні договору охорони об`єкту шляхом здачі їх на пульт централізованого спостереження та реагування на сигнал «тривога» груп швидкого реагування №1738-2807, була вчинена крадіжка майна позивача, чим позивачу завдані збитки у розмірі 21 720 гривень.

Так, з наданого позивачем до суду витягу з кримінального провадження № 0002221 від 09.02.2017 р. вбачається, що 26.09.2016 р. Овідіопольським відділом поліції ГУНП в Одеській області було прийнято заяву від ОСОБА_5 про те, що в період часу з 25.09.2016 р. по 26.09.2016 р. невстановлена особа шляхом вільного доступу, з автомобіля марки Мазда д/н НОМЕР_1 , який знаходився навпроти домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , викрала 4 колеса та акумулятор, завдавши ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 21 720 гривень (а.с.18).

Однак, з наданого витягу з кримінального провадження, слідує, що заявником була ОСОБА_5 і саме їй було завдано матеріальних збитків внаслідок крадіжки, втім, зазначена особа не є учасником даної справи, а, по-друге, позивач не надав жодних документів на підтвердження існування вищезазначеного автомобіля та його належності позивачу чи членам його сім`ї, як то свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу чи договір купівлі-продажу, тощо.

Окрім того, автомобіль з якого викрали автозапчастини знаходився навпроти будинку, а не біля будинку, охорону якого здійснював відповідач.

Позивачем, в обґрунтування вказаних обставин, не надано жодних довідок про вартість викраденого майна, чи хоча б його роздрібну ціну, будь-яких фотографій, які підтверджували б наявність викрадених предметів у автомобілі і могли б свідчити б про дійсну протиправність дій.

Більш того, з наданого витягу з кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження було закрито на підставі п.2. ч.1. ст. 284 КПК України, тобто в межах кримінального провадження була встановлена відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення.

Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, суд не може прийняти та оцінити витяг з кримінального провадження № 000221 від 09.02.2017 р. як належний та допустимий доказ по справі на підтвердження позовних вимог.

Інших доказів на підтвердження наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням матеріальних збитків позивачу, до суду надано не було.

Судом також у сукупності з іншими доказами, був досліджений та оцінений висновок судової електротехнічної експертизи від 06.03.2019 року, складений судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Швець В.В.

Як вбачається з матеріалів справи, експертне дослідження було проведено після спливу більше ніж двох років з моменту укладення договору охорони будинку позивача та крадіжки, про яку стверджує позивач (дослідження проведено 06.03.2019 р., договір укладено 28.07.2016 року, крадіжка сталась в період з 25.09.2016 року по 26.09.2016 року).

При цьому, у березні 2017 року договір охорони будинку, укладений між позивачем та відповідачем, був розірваний. В судовому засіданні представник позивача повідомив суд, що з моменту розірвання вищезазначеного договору, охорону будинку позивача здійснює інша охоронна компанія.

В свою чергу, представник відповідача зазначив, що на момент проведення експертного дослідження, відповідач близько двох років не мав доступу до будинку позивача.

Відтак, суд не може прийняти як належний та допустимий доказ по справі вищезазначений висновок експерта, внаслідок чого, суд відхиляє зазначений доказ.

Відповідно до п.3 ч.9 Постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вирішуючи питання про заміну товару (в тому числі виготовленого за межами України), суд за відсутності аналогічного товару на час розгляду справи може (залежно від вимог споживача) зобов`язати продавця надати такий же товар після його надходження або - за згодою споживача - інший товар з наявного асортименту з відповідним перерахунком вартості. При неможливості виконати рішення, яким продавця зобов`язано замінити товар на інший, суд може змінити спосіб виконання у порядку, передбаченому ст. 366 ЦПК.

Проте, жодних даних про звернення позивача з метою заміни встановленого відповідачем обладнання, як стверджує позивач неналежної якості чи повідомлення про неналежну роботу обладнання, до моменту вчинення крадіжки, у суду немає, а тому і підстав стверджувати, що встановлене обладнання є неякісним (чи гіршим ніж повинно було бути), також немає.

Крім того, суд вважає твердження позивача, що відповідно до всіх наведених норм діючого законодавства, в діях ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» прослідковується неправомірність, незаконність, недобросовісність та шахрайство, що вбачається в недобросовісному виконанні умов усного договору, а саме: встановлення гіршого обладнання для здійснення охорони на об`єкті ніж те, що було зазначене в чеках 281, 300, 283 від 08.07.2016 р., що стало підставою викрадення майна позивача, неспроможним, оскільки жодним чином не підтверджено та як вже зазначалось на момент встановлення обладнання будь-яких нарікань на його роботу від позивача не надходило й жодних заходів з цього приводу позивачем не вживалось.

Також, інших належних та допустимих доказів в обґрунтування вимог, позивачем до суду не надано, як і не надано жодних доказів того, що йому було встановлено обладнання неналежної якості.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, а тому приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ТЕХНОСИСТЕМИ ПЛЮС» про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення 73526,09 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10 липня 2020 року.

Суддя Л. М. Чернявська