Справа № 522/780/20-ц
Провадження № 6/752/565/20
У Х В А Л А

іменем України

11.08.2020 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Шевченко Т.М. з участю секретаря Власенко В.В., розглянувши заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про заміну боржника у виконавчому провадженні,-

в с т а н о в и в:

у січні 2020 року до суду звернувся приватний виконавець виконавчого органу Одеської області Парфьонова Г.В. з заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні № 59305101.

В обґрунтування заяви зазначає, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавчий напис № 1414, виданий 24.05.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., про звернення стягнення на рухоме майно, а саме автомобіль MERCEDES-BENZ, модель S 500 L, тип легковий сєдан, 2011 року виписку, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 27.04.2012 року РВ ДДАІ МВС України, з метою задоволення вимогАТ "Тоскомбанк" на загальну суму 1 016 577,05 грн.

Вказує про те, що на підставі договору застави, посвідченого 27 квітня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуцевич О.О. за реєстровим № 560, вказаний автомобіль переданий в заставу ПАТ «ВТБ Банк», право вимоги на яку відступлене ПАТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги за договором застави № 270317з, посвідченим 27 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничок О.В. за реєстровим № 688.

Проте, відповідно до договору комісії № 4963 від 27.06.2019р., укладеного між ПП «Лідер Авто Захід» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу вказаного транспортного засобу за ціною в розмірі 200 000,00 грн. В той же день, 27 червня 2019р. на підставі договору комісії № 4963 від 27.06.2019р. його сторонами було складено Акт технічного стану транспортного засобу та його складової частини. На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4963 від 27.06.2019 р. ПП «Лідер Авто Захід» і ОСОБА_2 уклали договір, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупцеві вказаний транспортний засіб, про що 27.06.2019 р. сторонами договору складено акт № 7427/19/00567 огляду реалізованого транспортного засобу. 06.09.2019р. була проведена перереєстрація вказаного автомобіля на нового власника ОСОБА_2 .

Посилаючись на ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», ст. 520 ЦК України та ст. 442 ЦПК України, приватний виконавець просить замінити у вищевказаному виконавчому провадженні боржника ОСОБА_1 на ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 22 січня 2020 року матеріали даного подання приватного виконавця передані на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. (а.с. 30)

Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року матеріалиданого подання приватноо виконавця передані на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. (а.с. 38)

В судове засідання заявник не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданняприватного виконавця, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Аналогічні положення містяться і в ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавчий напис № 1414, виданий 24.05.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., про звернення стягнення на рухоме майно, а саме автомобіль MERCEDES-BENZ, модель S 500 L, тип легковий сєдан, 2011 року виписку, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 27.04.2012 року РВ ДДАІ МВС України, з метою задоволення вимог АТ "Тоскомбанк" у розмірі 1 016 577,05 грн.

Постановою від 16 грудня 2019 року приватного виконавця відкрито виконавче провадження № 59305101.

Звертаючись у суд з заявою про заміну сторони, приватний виконавець посилається на статтю 23 ЗУ «Про Іпотеку», відповідно до якої у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця та іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Приватний виконавець вказує про те, що на підставі договору застави, посвідченого 27 квітня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуцевич О.О. за реєстровим № 560, вказаний автомобіль переданий в заставу ПАТ «ВТБ Банк», право вимоги на яку відступлене ПАТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги за договором застави № 270317з, посвідченим 27 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничок О.В. за реєстровим № 688.

Проте, відповідно до договору комісії № 4963 від 27.06.2019р., укладеного між ПП «Лідер Авто Захід» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу вказаного транспортного засобу за ціною в розмірі 200 000,00 грн. В той же день, 27 червня 2019р. на підставі договору комісії № 4963 від 27.06.2019р. його сторонами було складено Акт технічного стану транспортного засобу та його складової частини. На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4963 від 27.06.2019 р. ПП «Лідер Авто Захід» і ОСОБА_2 уклали договір, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупцеві вказаний транспортний засіб, про що 27.06.2019 р. сторонами договору складено акт № 7427/19/00567 огляду реалізованого транспортного засобу. 06.09.2019р. була проведена перереєстрація вказаного автомобіля на нового власника ОСОБА_2 .

Суд не погоджується з доводами приватного виконавця з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересіву будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 вказаного Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що в разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 вказаного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм вбачається, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Однак законодавець розмежовує порядок оскарження таких рішень дій чи бездіяльності при виконанні судових рішень та при виконанні рішень інших органів (посадових осіб).

Так, розділом VI ЦПК України визначено процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Нормами статті 446 ЦПК України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Разом з тим, норми КАС України за аналогією із нормами ЦПК України також регламентують порядок заміни сторони виконавчого провадження.

Згідно з ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.1 ст.379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Таким чином, у порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом.

Однак, у разі оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом в силу прямих приписів статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 287 КАС України.

Отже нормами ЦПК та ГПК України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного та господарського судочинства.

Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди. Аналізуючи в сукупності норми статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 379 КАС України, беручи до уваги, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/117.

У справі, що розглядається, встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження №59305101 з примусового виконання виконавчого напису №1414 від 24 травня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М.

Як вбачається з матеріалів справи, заміна сторони боржника ОСОБА_1 на ОСОБА_2 здійснюється у виконавчому провадженні №59305101 щодо примусового виконання виконавчого напису №1414 від 24 травня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., а не примусовому виконанні рішення, ухваленого судом.

А відтак, суд приходить до висновку, що заява приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні №59305101 щодо примусового виконання виконавчого напису №1414 від 24 травня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства, що виключає її розгляд в порядку ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що провадження у справі закриттю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.256 ЦПК України необхідно повідомити приватного виконавця, що розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст. 256 ч. 2 ЦПК Україн, суд -

у х в а л и в:

Провадження у справі за заявою виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про заміну боржника у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого напису нотаріуса, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство "Таскомбанк" - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: