печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.,

справа № 757/54468/18-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: Офіс Генерального прокурора

відповідач 2: Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відновлення порушеного права на повагу до гідності та честі, захист недоторканості ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача 1: ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України (змінило своє найменування на Офіс Генерального прокурора) про відновлення порушеного права на повагу до гідності та честі, захист недоторканості ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що зі змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.09.2018 року у справі № 757/42985/18-к вбачається, що ОСОБА_1 є організатором незаконної діяльності низки суб`єктів господарювання зі співвиконавцями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (кримінальне провадження № 0001373 від 05.10.2017 року). Водночас, відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.10.2018 року у справі № 757/49325/18-к встановлено, що у прокурора відсутні будь-які докази того, що підприємства та ОСОБА_1 мають один до одного відношення.

Враховуючи наведене, позивач у позові просив суд:

-зобов`язати Генеральну прокуратуру України, як орган, який здійснює нагляд за кримінальним провадженням № 0001373 від 05.10.2017 року відновити порушені права на повагу до честі та гідності ОСОБА_1 та недоторканності його ділової репутації шляхом вилучення будь-якої інформації стосовно нього з матеріалів кримінального провадження № 0001373 від 05.10.2017 року;

-стягнути з Генеральної прокуратури України моральну шкоду, яка була заподіяна внаслідок порушення права ОСОБА_1 на повагу до гідності та честі, а також порушення права на недоторканність ділової репутації, шляхом розповсюдження неправдивих даних, стосовно нього, як нібито організатора злочинної схеми, яка є предметом дослідження за кримінальним провадженням № 0001373 від 05.10.2017 року, у розмірі 1 000 000 грн.

Вказана справа перебувала у судді Остапчук Т.В., яка ухвалою від 7 листопада 2018 року залишила позов без руху та надала строк для усунення недоліків (т. 1 а.с. 10).

Ухвалою суду від 20 грудня 2018 року позивачу встановлено строк для сплати судового збору (т. 1 а.с. 22).

У зв`язку з не усуненням недоліків ухвало суду від 4 січня 2019 року позову заяву визнано неподаною та повернуто позивачу (т. 1 а.с. 25).

Постановою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року ухвалу суду від 4 січня 2019 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд (т. 1 а.с. 62-65).

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Батрин О.В. (т. 1 а.с. 67).

Ухвалою суду від 10 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - подання оригіналу позовної заяви з додатками та у відповідній кількості для відповідачів (т. 1 а.с. 69).

Після усунення недоліків ухвалою суду від 30 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 27 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 74).

24 липня 2019 року представником відповідача Генеральної прокуратури України Конаковою В.О. подано відзив на позов (т. 1 а.с. 78-84), відповідно до якого Генеральною прокуратурою України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001373 від 05.10.2017 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України, досудове розслідування в якому здійснюється Головним слідчим управлінням Національної поліції України, а оперативне супроводження - Департаментом захисту економіки Національної поліції України. Предметом досудового розслідування є, зокрема, відомості відносно ОСОБА_1 щодо незаконності створення та організації ним діяльності підконтрольних суб`єктів господарювання (юридичних осіб) для надання послуг по формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат з податку на прибуток підприємствам реального сектору економіки; легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом, оминаючи систему оподаткування, шляхом документального оформлення безтоварних операцій з купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів. Досудове розслідування кримінального провадження триває.

Представник відповідача у відзиві зазначив, що позивачем не доведено факт поширення щодо нього недостовірної інформації Генеральною прокуратурою України, настання негативних наслідків та заподіяння шкоди його честі, гідності чи діловій репутації. Розміщення в ЄДРСР тексту ухвали слідчого судді за результатами розгляду клопотання прокурора не можна розцінювати як поширення зазначеної інформації, оскільки це відбулося на виконання вимог Закону України «Про доступ до судових рішень», а прокурор та слідчий суддя виконували покладені на них кримінальним процесуальним законом обов`язки та завдання кримінального провадження. Інформація в клопотаннях прокурорів, інших матеріалах кримінального провадження, ухвалах слідчих суддів, що містить короткий виклад обставин кримінального правопорушення, може бути оскаржена або спростована лише в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом. Питання про її достовірність не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства. ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що Генеральна прокуратура України поширила щодо нього недостовірну інформацію, завдала йому моральної шкоди.

Від представника позивача ОСОБА_6 надійшла відповідь на відзив (т. 1 а.с. 157-160), відповідно до якої Генеральною прокуратурою України було поширено недостовірну інформацію про позивача у клопотанні, на підставі якої постановлено ухвалу слідчого судді, а тому така інформація була доведена до безлічі осіб, вона є недостовірною, у зв`язку з чим підлягає спростуванню.

За клопотанням відповідача Генеральної прокуратури України (т. 1 а.с. 153-154) ухвалою суду від 27 серпня 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу України (т. 1 а.с. 185).

Під час судового розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги (а.с. 188-190) та просив:

-визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію, що міститься в матеріалах кримінального провадження № 0001373 від 05.10.2017 року та усіх інших документах Генеральної прокуратури України щодо позивача як організатора злочинної схеми, яка є предметом дослідження у кримінальному провадженні № 0001373;

-зобов`язати Генеральну прокуратуру України з метою спростування недостовірної інформації щодо позивача направити відповідні листи до усіх державних органів, банківських установ та іншим юридичним та/або фізичним особам, яким недостовірна інформація стала відомою внаслідок її поширення Генеральною прокуратурою України.

21 листопада 2019 року у справі проведено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 3 березня 2020 року (т. 1 а.с. 125)

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представники відповідача 1 Офісу Генерального прокурора (раніше Генеральна прокуратура Україна) Мельник-Баліцька К.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила щодо задоволення позову, посилаючись на наданий відзив на позовну заяву.

Представник відповідача 2 Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов таких висновків.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28).

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як вбачається зі змісту ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1 (далі - Постанова Пленуму ВСУ) при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Верховний Суд України у п. 18 Постанови Пленуму ВСУ роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що Генеральною прокуратурою України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001373 від 05.10.2017 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України, досудове розслідування в якому здійснюється Головним слідчим управлінням Національної поліції України, а оперативне супроводження - Департаментом захисту економіки Національної поліції України (т. 1 а.с. 88-99).

Предметом досудового розслідування є, зокрема, відомості відносно ОСОБА_1 щодо незаконності створення та організації ним діяльності підконтрольних суб`єктів господарювання (юридичних осіб) для надання послуг по формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат з податку на прибуток підприємствам реального сектору економіки; легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом, минаючи систему оподаткування, шляхом документального оформлення безтоварних операцій з купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів.

Згідно з ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

На підставі зібраних за результатами проведених слідчих (розшукових) дій доказів прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України до Печерського районного суду м. Києва подано клопотання від 29.08.2018 про арешт коштів, які знаходяться на рахунках, що належить ТОВ «Мінагрохім» в AT «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», яке ухвалою слідчого судді від 03.09.2018 у справі № 757/42985/18-к задоволено (т. 1 а.с. 135-144).

Відповідно до тексту вказаної ухвали:

«До суду надійшло клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України Мазура Олега Валерійовича у кримінальному провадженні Nsl001373 від 05.10.2017 року про арешт коштів, які знаходяться на рахунках, що належить ТОВ «МІНАГРОШМ», відкриті у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО».

Прокурор обґрунтовуючи вказане клопотання вважає, що Генеральною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001373 від 05.10.2017 за фактом створення (придбання) та організації діяльності невстановленими особами на території м. Києва, Київської та інших областей, низки підконтрольних суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), з метою прикриття незаконної діяльності, спрямованої на безпідставне формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат з податку на прибуток підприємствам реального сектору економіки, що заподіяно велику матеріальну шкоду державі, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України та за фактом вчинення невстановленими особами на території м. Києва, Київської та інших областей в період часу 2016-2017 років фінансових операції з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України. Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні здійснюється слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з початку 2016 року по теперішній час групою осіб, діючи умисно, за попередньою змовою, в порушення ст. 81, 87, 89 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 55-1, 56, 57, 62 Господарського кодексу України та ст. 9, 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» з метою прикриття незаконної діяльності, спрямованої на безпідставне формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат з податку на прибуток підприємствам реального сектору економіки; легалізації коштів отриманих злочинних шляхом, оминаючи при цьому систему оподаткування, шляхом документального оформлення, безтоварних операцій з купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів створено, придбано та організовано діяльність низки підконтрольних суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), а саме: ТОВ "ФРИВОЛ ГРУП", TOB "ТРА НСДЕТА ГР УЗ", ТОВ "ЛАЙТВУД", ТОВ "КЛЕЙВОРД", ТОВ «Блок Бізнес Груп», ТОВ «Дейл Груп», ТОВ «Ечафонісі», ТОВ «Елевейт Конференц», ТОВ «Зумтрейд», ТОВ «Мега Опт Торг», ТОВ «Черітум», ТОВ Транснафтаойл, ТОВ «Белінс Груп», ТОВ «Давне», ТОВ «Деміленд», ТОВ «Інтро-Про», ТОВ «Континенталь Ойл», ТОВ «Континенталь Систем», ТОВ «Лотос Трейд Плюс», ТОВ «Майвон Компані», ТОВ «Месседж», ТОВ «Мінагрохім», ТОВ «Ресурстрейдінг», ТОВ «Веранж», ТОВ «Галтаун», ТОВ «Марселлус», ТОВ «СФК Сервісез», ТОВ «Гессен Груп», ТОВ «Фіджія Траст», ТОВ «Юніка Груп», та інші, які зареєстровані на номінальних власників, за юридичною адресою відсутні, найманих працівників та виробничих потужностей не мають, та інше. Загальна сума проведених зазначених вище операцій складає понад 3 139 млн. грн. (у тому числі ПДВ на суму 523 319 834 грн.).

За результатами проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що до організації діяльності вище вказаних суб`єктів господарської діяльності причетний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично є організатором вказаної незаконної діяльності, ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є співвиконавцями у організації діяльності зазначених суб`єктів господарської діяльності та інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи.

Як встановлено. під час досудового слідства для здійснення вищевказаних операцій по ухиленню від сплати податків в особливо великих розмірах та легалізації (відмиванні) коштів, отриманих внаслідок такої злочинної діяльності по вищевказаній схемі, злочинці використовують розрахункові рахунки, відкриті для вищевказаних підприємств у АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", а саме: № НОМЕР_1 (980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ): № НОМЕР_1 (978-ЄВРО): № НОМЕР_2 (840-ДОЛАР СНІ А). № НОМЕР_3 (980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), що належать ТОВ «МІНАГРОХІМ» (ЄЛРПОУ 419325641».

Водночас, іншою ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/49325/18-к задоволено клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту грошових коштів.

Так, відповідно до тексту ухвали:

«Під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, прокурором не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з ТОВ «Веранж», ТОВ «Елафонісі», ТОВ «Марселлус», ТОВ «Дейл Груп», ТОВ «Фривол Груп», ТОВ «Блок Бізнес Груп», ТОВ «Трансделагруз», а також відсутні підстави відповідальності цих товариств за незаконні дії третіх осіб.

Поряд із тим, не надано достатніх доказі, що спірні рахунки були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, як і можливість використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні.

Наведені обставини свідчать, що на даний час відсутні підстави для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час розгляду такого клопотання, оскільки, наразі наявні та встановлені обставини, які не були предметом дослідження, та докази, які не були надані слідчому судді при вирішенні питання про накладення арешту.

Також слід зазначити, що відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276 - 279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвачу про арешт майна.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, та з матеріалів провадження вбачається, що на момент розгляду провадження відсутні дані про те, що ТОВ «Веранж», ТОВ «Елафонісі», ТОВ «Марселлус», ТОВ «Дейл Груп», ТОВ «Фривол Груп», ТОВ «Блок Бізнес Груп», ТОВ «Трансделагруз» або їх посадові особи причетні до вказаного кримінального провадження, в межах якого був накладений арешт, а комусь з посадових осіб повідомлено про підозру, а у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження».

Наразі досудове розслідування кримінального провадження триває.

Водночас, під час судового розгляду справи позивачем не доведено факт поширення щодо нього недостовірної інформації Генеральною прокуратурою України (наразі - Офіс Генерального прокурора), настання негативних наслідків та заподіяння шкоди його честі, гідності чи діловій репутації.

Так, в ухвалі слідчого судді від 03.09.2018 у справі № 757/42985/18-к викладено доводи клопотання прокурора, поданого в порядку ст. 170-171 КПК України з метою реалізації повноважень сторони обвинувачення.

Відповідно до п. 17 Постанови Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Отже, інформація в клопотаннях прокурорів, інших матеріалах кримінального провадження, ухвалах слідчих суддів, що містить короткий виклад обставин кримінального правопорушення, може бути оскаржена або спростована лише в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом. Питання про її достовірність не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Суд погоджується з доводами відповідача Офісу Генерального прокурора, що шляхом пред`явлення цивільного позову ОСОБА_1 намагається оспорити законність проведення процесуальних та слідчих (розшукових) дій, достовірність та допустимість доказів здобутих у ході досудового розслідування кримінального провадження.

Однак оцінка доказам відповідно до ст. 94 КПК України надається слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом при прийнятті відповідного процесуального рішення згідно з кримінальним процесуальним законодавством, а не судом в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, посилання позивача на ухвалу слідчого судді Перського районного суду м. Києва від 12.10.2018 у справі № 757/49325/18-к суд вважає безпідставним і така ухвала не може братися до уваги, оскільки в ній міститься оцінка наданим учасниками кримінального провадження доказам на певному етапі досудового розслідування під час розгляду конкретного клопотання - скасування арешту майна.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 23.05.2018 у справі № 910/16674/17, від 18.04.2018 у справі № 912/1743/17, від 13.02.2019 у справі № 583/3294/16-ц, від 03.04.2019 у справі 757/4403/16-ц.

Суд відхиляє і доводи ОСОБА_8 про порушення принципу презумпції невинуватості, закріпленого у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, оскільки викладення обставин кримінального правопорушення в клопотанні прокурора та ухвалі слідчого судді є виконанням їх процесуальних обов`язків відповідно до положень КПК України. До того ж про винуватість позивача Генеральною прокуратурою України не стверджується.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що такими діями як звернення до слідчого судді з клопотанням про насадження арешту на майно Офіс Генерального прокурора не поширив про позивача недостовірну інформацію, у зв`язку з чим вона не підлягає спростуванню.

При цьому, особисті немайнові права позивача не порушено, оскільки порядок доведеності такої інформації передбачений в іншому порядку - в порядку кримінального процесуального законодавства, а не шляхом подання позову про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги про зобов`язання Офісу Генерального прокурора відновити порушені права на повагу до честі та гідності, недоторканості ділової репутації шляхом вилучення будь-якої інформації стосовно нього з матеріалів кримінального провадження № 0001373 від 05.10.2017, шляхом зобов`язання відповідача направити відповідні листи до усіх державних органів, банківських установ та іншим юридичним та/або фізичним особам, яким недостовірна інформація стала відомою внаслідок її поширення Генеральною прокуратурою України, задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтересів фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Статтями 277, 16 ЦК України, а також іншими нормами законодавства не передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як вилучення будь-якої інформації стосовно особи з матеріалів кримінального провадження. Не передбачає такої процесуальної дії й КПК України.

Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з Офісу Генерального прокурора моральної шкоди, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 23 ЦК України та постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - постанова Пленуму ВСУ № 4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Згідно з абз. 2 п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт завдання потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними витрати та з чого при цьому виходить.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 81 ЦПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи, що позивачем не доведено наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами, не надано належних та допустимих доказів того, що Офісу Генерального прокурора поширила щодо нього недостовірну інформацію, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 275, 277, 297, 299 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відновлення порушеного права на повагу до гідності та честі, захист недоторканості ділової репутації та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4

Відповідач 1: Офіс Генерального прокурора: 02000, м. Київ, вул. Різницька, 13/15,

Відповідач 2: Державна казначейська служба України: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6,

Суддя О.В.Батрин