Справа № 490/1673/20
н/п 2/490/3048/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва

УХВАЛА
30 червня 2020 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати правочин мирову угоду від 26.06.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відмову ОСОБА_1 від позовних вимог щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 удаваним та застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді застосування прав та обов`язків сторін за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкової Н.П. від 20.03.2020 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним за правилами виключної підсудності за місцем знаходження майна передано до Заводського районного суду м. Миколаєва за підсудністю, оскільки предметом позову є квартира АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної підсудності Заводського районного суду м. Миколаєва.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18.06.2020 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.03.2020 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У постанові зазначено, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про можливість розгляду мирової угоди як договору у цивільно-правовому розумінні та визнання удаваною у позовному провадженні. Мирова угода не може розглядатися як правочин у цивільно-правовому розумінні у позовному провадженні, що вказує на відсутність предмету спору, а це, в свою чергу, передбачає застосування судом визначених процесуальним законом правових наслідків, передбачених п. 2 ч.1 ст. 186 ЦПК України.
Справа отримана суддею Черенковій Н.П. 30.06.2020 року.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до яких об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.
Відповідно до ч. 1ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37, 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
Крім того, у п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1999 року у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві.
Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
Вимога безсторонності згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Булах проти України», «Салов проти України» та ін.) характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.
Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю, яка в подальшому була скасована судом апеляційної інстанції, суддею Черенковою Н.П. фактично висловлено свою думку щодо підсудності даної справи.
Враховуючи викладене з метою забезпечення права сторін на справедливий суд, уникнення сумніву щодо неупередженості і об`єктивності судді під час вирішення питання при відкритті провадження у справі, проведення судового розгляду та вирішення даної справи по суті, суддя Черенкова Н.П. вважає необхідним заявити собі самовідвід по справі №490/1673/20.
Керуючись ст.ст.36, 39, 258, 260 ЦПК України, суддя,-
У Х В А Л И В:
Відвести суддю Черенкову Н.П. від розгляду цивільної справи №490/1673/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним.
Передати дану справу до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Черенкова