Провадження № 22-ц/802/739/20 Категорія: 60 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2009 року до 17 жовтня 2011 року, за час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Позивачка також зазначала, що 10 лютого 2017 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , у цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_5 .

Їх з відповідачем син ОСОБА_3 проживає разом з нею і перебуває на її утриманні.

Позивачка вважає, що відповідач також зобов`язаний приймати участь в утримання свого сина, а тому просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення з позовом до суду.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Постановлено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з відповідача в дохід держави 640 гривень судового збору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2020 року в даній справі заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишена без задоволення.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів та стягувати з нього в користь позивапча щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Апеляційний суд розглянув дану справу в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до норм частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України.

Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на обох батьків, а між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні неповнолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з дотриманням вимог закону і відповідають встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що позивачка і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2009 року до 17 жовтня 2011 року, у сторін по справі позивачки ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 син ОСОБА_3 (а.с.3).

Крім того, судом установлено, що батьки дітей проживають окремо, неповнолітній син сторін по справі - ОСОБА_3 проживає разом зі своє матір`ю - позивачем в даній справі ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Таким чином, відповідач як батько неповнолітнього сина зобов`язаний утримувати його досягнення ним повноліття.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України).

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягувати із нього аліменти на утримання сина в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, хоча відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги про те, що на утримання однієї неповнолітньої дитини стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина 1 статті 183 СК України) і при цьому законом не визначено розмір частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, яка стягується судом на утримання дітей.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суду

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді