Справа № 308/2717/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до заступника начальника Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третя особа: ОСОБА_2 про скасування постанови про арешт коштів боржника, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафу зі сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до заступника начальника Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третя особа: ОСОБА_2 про скасування постанови про арешт коштів боржника, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафу зі сплати аліментів.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 20 березня 2020 року дана позовна заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України, з зазначенням недоліків, які слід усунути, для цього був встановлений термін та роз`яснені наслідки невиконання ухвали судді. А саме вказано, що позивачем не зазначено обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального та процесуального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Позивачу було вказано на те, що в поданій позовній заяві не окреслено який саме характер мають правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та яким чином передбачені шляхи їх поновлення, враховуючи, що ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст. 4 ЦПК України має особа, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху було вказано на те, що суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу даного позову. А також, що позивачем не зазначено норм процесуального права якими він керувався при зверненні до суду. Зокрема ОСОБА_1 не зазначено в порядку якого судочинства він звертається до суду з даним позовом.

Окрім того в ухвалі про залишення позовної заяви без руху було вказано і на те, що позивачем заявлено вимогу до заступника начальника Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області про скасування постанови про арешт коштів боржника, виконавчого збору в сумі 4 519,43 грн., витрати виконавчого провадження у сумі 200 грн. та штрафу зі сплати аліментів у розмірі 15 217,74 та у розмірі 2 425,70 грн. Зі змісту мотивувальної частини позовної заяви, а також із заявленої у прохальній частини вимоги, вбачається, що позивач фактично оскаржує рішення посадової особи органу державної виконавчої служби. Позивач вважає, що стягнення із нього виконавчого збору в сумі 4 519,43 грн., витрати виконавчого провадження у сумі 200 грн. та штрафу зі сплати аліментів у розмірі 15 217,74 та у розмірі 2 425,70 грн. є неправомірним. А саме тому просить скасувати постанову заступника начальника Ужгородською районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Созанською М.Г. якою накладено арешт на кошти ОСОБА_1 .

В ухвалі Ужгородського міськрайонного суду від 20.03.2020 року, вказано,що пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. А також, що згідно порядку ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом із тим в ухвалі про залишення без руху даної позовної зави позивачу було вказано і на те, що Верховний суд по справі №921/16/14-г/15 постанова від 06.06.2018 дійшов висновку що «крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановленіЗаконом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Водночас частиною другоюстатті 74 зазначеного Законупередбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб),у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. З наведених норм права вбачається, щоЗаконом України «Про виконавче провадження»встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства».

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

В ухвалі від 20.03.2020 року зазначено, що правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 30 травня 2018р. у справі № 815/2255/16 (провадження № 11-177апп18); від 06 червня 2018р. у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18). А також те, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв`язків, то лише за умови зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 175 ЦПК України є підстави для відкриття провадження у справі.

Таким чином з метою правильного та належного обґрунтування позову, з посиланням на нормативно-правові акти та відповідні закони України, було вказано позивачу на необхідність уточнити зміст позовних вимог, конкретизувати спосіб захисту свого порушеного права у відповідності до вимог ЦК України, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту прав, який не суперечить закону і який просить визначити у рішенні, сформулювати вірно, відповідно до ст. 16 ЦК України, позовні вимоги.

Для усунення зазначених недоліків було установлено строк три дні з дня отримання заявником копії ухвали від 20 березня 2020 року про залишення позовної заяви без руху.

Як вбачається із повернутого на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачем отримано рекомендований лист з ухвалою про залишення заяви без руху 20.06.2020 р.

Однак станом на 18.08.2020 року зазначені недоліки в ухвалі про залишення заяви без руху, заявником усунуті не були.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При вирішенні питання про повернення позивачеві його заяви, судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Також, вважаю за необхідне повідомити позивача, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до заступника начальника Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третя особа: ОСОБА_2 про скасування постанови про арешт коштів боржника, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафу зі сплати аліментів визнати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош