ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1356/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/4636/18 Категорія: 305030000 Опалинська О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) - АТ КБ «Приватбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.06.2020 (повний текст складено 19.06.2020, суддя в суді першої інстанції Опалинська О.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення надмірно стягнутих коштів,

в с т а н о в и в :

у грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив зобов`язати відповідача повернути йому надмірно стягнуті кошти в сумі 8725,09 грн., мотивуючи про те, що на підставі скасованого судом виконавчого напису нотаріуса у порядку примусового виконання рішень ДВС було стягнуто на користь банку зазначені кошти. Вимоги позивача про їх повернення банк залишив без задоволення, що обумовило звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.06.2020 позов задоволено та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 надмірно стягнуті кошти в розмірі 8725,09 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Суд вказав, що відрахування з пенсії позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» були здійснені на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню, отже відповідні кошти отримані відповідачем безпідставно та мають бути повернуті позивачу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав 14.07.2020 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням залишити без задоволення позовні вимоги. В обґрунтування вказано на те, що на момент стягнення з позивача на користь банку коштів існувало виконавче провадження у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 боргових зобов`язань, отже була наявна правова підстава для відповідних відрахувань. Під час розгляду справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не йшла мова про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості перед банком. Позивач не довів, що звертався до банку із вимогами повернути стягнуті кошти у досудовому порядку.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 8725,09 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 01.10.2011 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір б/н, на підставі якого ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 800 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом.

16.09.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, яким стягнути з позивача у справі 19835,17 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з наявністю кредитної заборгованості. Строк, за який проводиться стягнення, встановлено у чотири роки вісім місяців дев`ятнадцять днів з 11.10.2011 по 30.06.2016.

На підставі виконавчого напису №8020 від 16.09.2016 приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. відкрито виконавче провадження та з нарахованої позивачу пенсії проводилися стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк», про що позивач у справі довідався лише 14.07.2017.

За позовом ОСОБА_1 постановою Черкаського апеляційного суду від 18.07.2018 вищевказаний виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою державного виконавця Смілянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Валової І.В. від 06.08.2018 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №8020 від 16.09.2016.

З повідомлення Смілянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області №15.20-39/6601 від 20.08.2018 вбачається, що в період виконання виконавчого напису нотаріуса №8020 від 16.09.2016 державним виконавцем 03.07.2017 винесено постанову про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 та направлено на виконання до Смілянського об`єднаного управління ПФУ. Станом на 06.08.2018 згідно платіжних доручень боржником на користь ПАТ КБ «Приватбанк» сплачено кошти в розмірі 8725,09 грн.

Позивач у справі стверджує про те, що зазначені кошти стягнуто на користь банку без правової підстави (у зв`язку із визнанням таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса на підставі якого ці кошти стягнуто), отже банк має їх повернути власнику.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно практики ВС у постанові від 06.02.2020 у справі 910/13271/18 зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений раніше у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

А якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

З аналізу встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин та вищенаведених норм законодавства вбачається, що у разі, якщо підстава для набуття банком коштів позивача відпала (у даному випадку - визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса №8020 від 16.09.2016, на виконання якого з позивача на користь банку у виконавчому провадженні були стягнуті відповідні кошти), відповідне майно має бути повернуто власнику, як одержане без належної правової підстави.

Отже висновки суду першої інстанції в цій справі є вірними.

Також слід відхилити апеляційні доводи скаржника про те, що на момент стягнення з позивача на користь банку коштів існувало виконавче провадження у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 боргових зобов`язань, отже була наявна правова підстава для відповідних відрахувань, адже нормами ч.1 ст.1212 ЦК України прямо встановлено обов`язок набувача майна повернути його власнику, якщо підстава, на якій це майно набуто, відпаде.

Доводи скаржника про те, що позивач не спростував відсутність у нього кредитної заборгованості перед банком у даному випадку значення не мають, адже вказана обставина не входить до предмету доказування в цій справі про повернення безпідставно набутого майна де, зокрема, має бути встановлено, чи наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку грошових коштів. За обставин цієї справи виконавчий напис нотаріуса, на виконання якого банк отримав кошти позивача, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Та обставина, що позивач не довів, що звертався до банку із вимогами повернути стягнуті кошти у досудовому порядку, про що зазначає скаржник, не є перешкодою для судового захисту прав особи, який прямо передбачений ст. 4 ЦПК України відповідно до ч.1 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.06.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.06.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення надмірно стягнутих коштів - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством .

Повну постанову складено 12.08.2020.

Суддя-доповідач

Судді