Справа № 343/98/20
Провадження № 22-ц/4808/820/20
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю адвоката Кобилинець Т.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 05 березня 2020 року у складі судді Манташевича С.М., ухвалене у м.Долина, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 14.01.1997 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Долинського району Івано-Франківської області, про що свідчить свідоцтво про одруження НОМЕР_1 від 14.01.1997 року.

З відповідачем спільне життя у них не склалося, в Долинському районному суді на розгляді перебуває позовна заява про розірвання шлюбу між ними. За час шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є повнолітньою, та ще одна неповнолітня дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з позивачкою.

Відповідач свій обов`язок утримувати дитину належним чином не виконує , кошти на дочку надає нерегулярно. ОСОБА_2 є фізично здоровим та працездатним, чотири роки без виїзду працює за кордоном у Великобританії. Враховуючи те, що батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але добровільно регулярно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Посилаючись на положення ст.ст.180,182 СК України, позивачка просила стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти в твердій грошові сумі на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000 грн щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

РішеннямДолинського районного суду від 05 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.

Вирішеностягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочато з 16 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено обов`язковому негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_6 , на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта зазначила, що посилання позивачки на ненадання відповідачем матеріальної допомоги дитині не відповідає дійсності. Вказала, що ОСОБА_2 на даний час перебуває на заробітках за кордоном, однак постійної роботи не має.

Водночас суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачка не вказує за який рахунок вона утримує дитину, з огляду на те, що остання не працює і ніколи не працювала, а з моменту укладення шлюбу перебувала на повному утриманні відповідача.

Представник зазначила, що позивачем не обгрунтовано належним чином заявленого розміру стягуваних аліментів та можливості відповідача їх сплачувати.

В цілому відповідач не відмовляється утримувати дитину, однак враховуючи свій матеріальний стан, погоджується сплачути аліменти у розмірі 1500,0 грн.

З наведених підстав представник апелянта просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Кобилинець Т.В. вимоги скарги підтримала, просить її задоволити, оскільки в силу тимчасової відсутності у відповідача роботи за кордоном, визначена судом сума не буде сплачена та буде накопичуватися як заборгованість у ДВС, що створить негативні наслідки для останнього. Позивач ніде не працює, тому також повинна виконувати всій обов`язок щодо утримання дочки.

Позивач апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, оскільки вважає, що твердження апелянта не відповідають дійсності. З огляду на фото викладені відповідачем в мережі інтернет, він почувається добре, є забезпеченим і спроможний сплачувати визначену судом суму.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача аліменти у розмірі по 2500,0 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив із положень сімейного законодавства щодо обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, а також з огляду на те, що неповнолітня дочка сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю, відповідач працює на сезонних роботах за межами України, де отримує нерегулярний дохід, при цьому здатен займатись суспільно корисною працею з метою отримання доходів, дитина проживає з матір`ю, яка не має змоги повністю самостійно її утримувати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За приписами ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Переглядаючи справу, колегія суддів звертає увагу на такі обставини справи.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

На час вирішення спору шлюб між сторонами не розірвано.

Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні №54 від 15.01.2020, у склад сім`ї ОСОБА_1 входить її чоловік ОСОБА_2 , дочки ОСОБА_7 , 1997 р.н., та ОСОБА_4 , 2005 р.н., а також троє інших осіб, які спільно проживають у будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, неповнолітня дочка ОСОБА_4 проживає з матір`ю. Відповідач перебуває на заробітках за кордоном.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2020 рік" у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи зі встановлених, на підставі поданих сторонами доказів, фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача.

Відповідач не надав суду доказів, які відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доводили б ті обставини, що він в силу матеріального становища не спроможний сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом першої інстанції. Суд враховує те, що відповідач є працездатною особою, може працевлаштовуватись на додаткову оплачувану роботу чи отримувати інші доходи внаслідок своєї трудової діяльності для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її утримання . Доказів про наявність протипоказів за станом здоров`я чи наявності інших обставин, які впливають на стягнення аліментів відповідач не представив.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт не працює, у зв`язку з чим просив стягнути з нього на користь позивача аліменти у мінімальному розмірі для дитини відповідного віку на увагу не заслуговують, оскільки не звільняють його від обов`язку утримувати доньку в обсязі, необхідному та достатньому для забезпечення її розвитку. З огляду на зміст апеляції, обставина щодо відсутності роботи є тимчасовою, що не може розцінюватися як підстава для стягнення суми, про яку просить апелянт.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Тому враховуючи встановлені обставини щодо матеріального становища апелянта, позивача, вік дитини, обов`язок батьків спільно брати участь у вихованні та утриманні дітей, апеляційний суд вважає обґрунтованим розмір аліментів в сумі 2500 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382,383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду від 05 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 липня 2020 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Матківський Р.Й.