ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/877/20 Головуючий суддя І інстанції Пілюгіна О. М.
Провадження № 22-ц/818/2430/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря :Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Іванова Олексія Андрійовича та представника ОСОБА_2 адвоката Савченко Аріни Сергіївни на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Пілюгіної О.М., по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

07 лютого 2020 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, у якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором позики від 20 грудня 2018 року в загальному розмірі 2975442,47 гривень з яких сума основного боргу в розмірі 2934781,20 гривень; сума відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 29347,81 гривень; 3% річних за прострочення повернення грошових коштів в розмірі 11313,46 гривень та суму витрат на правничу допомогу в розмірі 12000,00 гривень.

Також 07 лютого 2020 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 . «А-2» АДРЕСА_3 площею 37,8 кв.м. Ѕ частина № 1, № 2, № 3, на нежитлові приміщення 1-го поверху № 5-1-5-5 літ. «А-2» загальною площею 115,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ; на квартиру АДРЕСА_5 , які належить ОСОБА_2 .

Свою заяву обґрунтував тим, що за даними інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 198973376 від 04 лютого 2020 року, відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить:

-1/1 частка будинку

АДРЕСА_6 частка квартири АДРЕСА_7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_8 ;

-нежитлові приміщення підвалу Ѕ частина № 1, № 2, № 3 загальною площею 37,8 кв.м. в літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_4 ;

-1 АДРЕСА_9 частка квартири АДРЕСА_10 ;

АДРЕСА_11 частини квартири АДРЕСА_12 загальною площею 108,9 кв.м. за адресою:

АДРЕСА_13 частини квартири АДРЕСА_12 площею 108,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

-нежитлові приміщення 1-го поверху № 5-1-5-5 літ. «А-2» загальною площею 115,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

- АДРЕСА_14 частина квартири АДРЕСА_5 .

Вказав, що загальна вартість об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , а саме: квартир АДРЕСА_15 ; нежитлових приміщень підвалу літ. «А-2» Ѕ частина № 1, № 2, № 3 та 1-го поверху № 5-1-5-5 літ. «А-2» становить 2005398,00 гривень. Ціна позову становить 2975442,47 гривень, незабезпеченою є сума 970044,47 гривень. При цьому, на думку заявника вартість житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить відповідачу ОСОБА_2 дорівнює незабезпеченій сумі позову 970044,47 гривень.

Зазначив, що ціна позову становить 2975442,47 гривень та є суттєвою, з метою недопущення відчуження відповідачем ОСОБА_2 майна, яке перебуває у її власності, під час розгляду справи, що в майбутньому може ускладнити виконання рішення суду, заявник змушений звернутися до суду з заявою про забезпечення позову.

Вказує, що відповідач ухиляється від повернення боргу, що може призвести до відчуження вказаного нерухомого майна, та в подальшому, в разі прийнятті рішення про задоволення позову, ускладнити чи унеможливити виконання рішення щодо примусового стягнення боргу, тому просив суд вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2020 року заяву задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження квартири АДРЕСА_16 , які належать на праві власності ОСОБА_2 .

У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Іванов О.А. просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким змінити ухвалу суду від 11.02.2020 та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на майно:

-будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

-нежитлових приміщень підвалу Ѕ частина № 1, № 2, № 3 загальною площею 37,8 кв.м. в літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_4 ;

- квартири у будинку готельного типу загальною площею 34,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

-квартири АДРЕСА_17 ;

-квартири у будинку готельного типу загальною площею 39,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_18 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду незаконна, необґрунтована постановлена з недотриманням норм матеріального та процесуального права.

Вказала, що суду першої інстанції були надані всі необхідні докази, а саме звіти з незалежної оцінки майна, які можна надати з наявних у нього документів. Дана вартість встановлена оцінювачем з урахуванням ринкової вартості відповідного майна на ринку нерухомості. Вважає, що надані довідки є належним доказом приблизної ринкової вартості майна та жодним нормативним правовим актом не встановлено, що надані інформаційні довідки не можуть бути такими.

Зазначено про неспівміртність застосованих судом заходів заявлених вимогам,внаслідок чого не забезпечена сума позову становить 970044,47 грн.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Савченко А.С. в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати.

Зазначила, що позивачем не обґрунтована заява про забезпечення позову, окрім формулювання, що ціна позову становить 2975442,47 грн., а незабезпеченою є сума 970044,47 з метою недопущення відчуження ОСОБА_2 майна, яке перебуває у її власності під час розгляду справи, і саме цим обмежується обгрунтування позивача щодо забезпечення позову.

Крім того, вказувала на те, що суд не вирішив питання зустрічного забезпечення, як це вимагається частиною 8 ст. 153 ЦПК України.

Посилалась на те, що суд в порушення вимог ч. 10 ст. 153 ЦПК України не повернув заявнику заяву про забезпечення позову, тоді як вона не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Відзив на апеляційні скарги не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Іванова О.А., за відсутності інших учасників, належним чином повідомлених про розгляд скарги, що відповідно до ст. 131, 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обиді скарги необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Вказаним вимогам оскаржена ухвала відповідає.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження квартири АДРЕСА_16 , які належать на праві власності ОСОБА_2 . При цьому суд виходив з того, що застосування саме такого заходу забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а застосування арешту може порушити права осіб, які на законній підставі мають право користуватись вказаним нерухомим майном, до того, позивачем не наведено аргументів на підтвердження необхідності застосування саме такого заходу забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви щодо забезпечення позову за рахунок іншого нерухомого майна: будинку АДРЕСА_1 ; нежитлових приміщень підвалу літ. «А-2» загальною площею 37,8 кв.м. Ѕ частина № 1, № 2, № 3 за адресою: АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_5 , які належить ОСОБА_2 , - суд зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження вартості вказаних об`єктів, а відомості, що містяться в інформаційних довідках не є безспірним доказом вартості майна, тому суд їх до уваги не прийняв. За змістом цих довідок, складені вони без урахування стану нерухомого об`єкта, матеріалу стін та перекриття, року побудови та без урахування інших даних.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

У відповідності з положеннями ст. 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову зокрема є: накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України та ураховуючи завдання цивільного судочинства, ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з із солідарними вимогами до подружжя про стягнення заборгованості за договором позики на суму 2975442,47 гривень.

Мотивував свої вимоги тим, що 20 грудня 2018 року позивач згідно письмової розписки позичив ОСОБА_3 117000 доларів США. Позивач вважає, що за змістом розписки отримана ОСОБА_3 до розірвання шлюбу позика буде використовуватися в інтересах сім`ї. Для забезпечення позову позивач просив обтяжити майно, яке належить колишній дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Позивач також вказав, що відповідач належним чином умов договору не виконав, у строк до 20 грудня 2019 року кошти позикодавцеві не повернув.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказав, що існує ризик того, що відповідач ОСОБА_2 може на власний розсуд розпорядитися належним їй майном, внаслідок чого виконання рішення суду може бути істотно ускладнено або стане неможливим. Разом із заявою про забезпечення позову на підтвердження вартості майна ОСОБА_1 подав до суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Як вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 198973376 від 04 лютого 2020 року, за час подружжя набуте майно:

-1/1 частка будинку

АДРЕСА_6 частка квартири АДРЕСА_19 28,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_8 ;

-нежитлові приміщення підвалу Ѕ частина № 1, № 2, № 3 загальною площею 37,8 кв.м. в літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_4 ;

-1 АДРЕСА_9 частка квартири АДРЕСА_10 ;

-42 АДРЕСА_20 частини квартири АДРЕСА_12 загальною площею 108,9 кв.м. за адресою:

АДРЕСА_13 частини квартири АДРЕСА_12 площею 108,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

-нежитлові приміщення 1-го поверху № 5-1-5-5 літ. «А-2» загальною площею 115,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

- АДРЕСА_14 частина квартири АДРЕСА_5 .

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції відповідно до наведених вище норм цивільного процесуального права дійшов обґрунтованого висновку, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно є надмірним заходом забезпечення, оскільки передбачає не лише заборону реалізації (відчуження) майна, а й заборону користування майном з вжиттям заходів щодо передачу майна на відповідальне зберігання.

Крім того, усе майно, за рахунок якого позивач поставив перед судом питання про забезпечення позову, належить колишній дружині відповідача, яка зазначена у позові солідарним боржником відповідно до норми ч. 3 ст. 61 СК України, яка передбачає у разі укладення договору в інтересах сім`ї - гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак у доводах заяви про забезпечення позову адвокат Іванов О.А. не навів достатнього обґрунтування наявності ризику невиконання рішення суду у розмірі, який виходить поза межи вартості майна солідарного боржника, за рахунок якого суд першої інстанції забезпечив позов.

Всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав до судів першої та апеляційної інстанції належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження доводів скарги про те, що ризик невиконання ймовірного рішення суду виходить поза межі вартості нерухомого майна, на яке судом першої інстанції була накладна заборона відчуження

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими і належним чином вмотивовані, доводами скарги не спростовуються.

У разі продажу забезпеченого судом майна існує реальний ризик неможливості виконання рішення про стягнення боргу, який є значним.

Невжиття такого заходу як заборона відповідачеві у відчуженні майна, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги кредитора, позбавить останнього ефективним чином захистити свої права, навіть з позитивним судовим рішенням, на стадії його виконання.

З огляду на надані відомості про вартість нежитлових приміщень, якими забезпечується виконання майбутнього рішення, і обсяг заявлених позовних вимог, зважаючи на офіційний курс валют НБУ, колегія суддів погоджується з висновком суду, та віднаходить співмірними застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення у вигляді заборони відчуження належного відповідачеві майна, що відповідає принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги адвоката Савченко А.С. щодо перекладення судом першої інстанції обов`язок доказування з позивача та відповідача та порушення вимог ст.ст. 2, 12, 81 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними. Згідно наведених норм цивільного процесуального права умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, тоді як наявність зареєстрованого права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 свідчить про наявність у неї такого права на відчуження чи вчинення інших дій, що в разі задоволення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання такого рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частин 1-5 статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Тобто, зустрічним забезпеченням є заходи, які вживаються судом з метою гарантування відшкодування збитків, що можуть бути спричинені забезпеченням позову. Зустрічне забезпечення поділяється на обов`язкове та таке, що вживається за ініціативою суду.

Щодо доводів скарги адвоката Савченко А.С. про незастосування судом зустрічного забезпечення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з вмотивованим клопотанням про застосування зустрічного забезпечення в порядку визначеному ч.6 ст.154 ЦПК України.

Ураховуючи, що, як зазначено вище, відповідач не вказує, яким чином наявність заборони відчуження, з урахуванням його тимчасового характеру, порушує його права і свободи, не визначає, яким чином така заборона спроможна спричини збитки, а також з огляду на те, що відсутні передбачені законом підстави для вирішення питання про обов`язкове зустрічне забезпечення, суд апеляційної інстанції вважає відповідні доводи апеляційної скарги безпідставними та відхиляє їх.

Доводи скаржника щодо невжиття судом певних процесуальних дій, зокрема, не вирішення питання про зустрічного забезпечення, колегія суддів до уваги не приймає. Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Даних для застосування ч.3 ст.154 ЦПК України скаржником суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на момент постановлення ухвали про забезпечення позову, у суду першої інстанції не було визначених ч.3 ст.154 ЦПК України підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

У свою чергу, відповідач не позбавлений можливості подати до суду клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення з обґрунтуванням наявності підстав для такого забезпечення та наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин, у порядку, передбаченому ч.6 ст. 154 ЦПК України.

Враховуючи те, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з того, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає за необхідне відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення залишити без змін.

Оскільки справа по суті позовних вимог не розглядається, питання щодо судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не вирішується.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційні скаргипредставника ОСОБА_1 адвоката Іванова Олексія Андрійовича, представника ОСОБА_2 адвоката Савченко Аріни Сергіївни -залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2020 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.