РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.

за участю секретаря Кравченко А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яку набула за набувальною давністю його мати ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті її цивільного чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

08.10.2018 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області позовну заяву прийнято до розгляду.

Вимоги позову обґрунтовані наступним.

08.12.1988 року мати позивача ОСОБА_3 згідно рішення райвиконкому Комсомольської Ради народних депутатів № 411 від 01.12.1988 року на підставі ордеру № 962 на житлове приміщення з сином ОСОБА_1 отримала право на вселення до двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . З 04.01.1989 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача була зареєстрована за зазначеною адресою.

З 15.02.1989 року за адресою проживання позивача був зареєстрований цивільний чоловік його матері ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач, його мати ОСОБА_3 та її цивільний чоловік ОСОБА_4 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» отримали свідоцтво № 4936 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

26.01.2000 року позивач зі спірної квартири виписався.

ІНФОРМАЦІЯ_2 цивільний чоловік матері позивача ОСОБА_4 помер, спадкоємців у померлого ОСОБА_4 не було.

Після смерті ОСОБА_4 і до часу своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) мати позивача ОСОБА_3 проживала у зазначеній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Позивач вважає, що оскільки з 26.05.2001 року до 02.02.2018 року (майже 17 років) мати добросовісно та безперервно володіла та відкрито користувалась 1/3 частиною квартири, що за життя належала її цивільному чоловіку ОСОБА_4 , доглядала за квартирою (у тому числі і за частиною, що належала покійному) та утримувала її, постійно робила поточний та капітальний ремонти, то відповідно до положень ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України, ОСОБА_3 набула право власності на спірну 1/3 частину майна (квартири). Згідно із ст. 344 ч.4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Позивач вважає, що, як спадкоємець першої черги за законом, має право на визнання за ним права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3

18.09.2019 року відповідачем надано письмові пояснення, у яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вважає, що оскільки померла мати позивача ОСОБА_3 була обізнана відносно власника 1/3 частини спірного майна, яка є предметом спору, не можна вважати володіння померлої ОСОБА_3 частиною квартири, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , добросовісним. При цьому відповідач посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду 01.08.2018 року, провадження № 61-19156св18. Вважає, що позивачем не доведено усіх обставин (добросовісність), передбачених ст. 344 Цивільного кодексу України. Викладені у позові обставини щодо відкритості та безперервності володіння ОСОБА_3 спірним майном, відповідачем не оспорюються.

09.07.2020 року Відповідач у судові засідання не з`явився, у своїй заяві просить справу розглянути за його відсутності.

У судовому засіданні 09. 07. 2020 року позивач ОСОБА_1 , допитаний у якості свідка, вимоги викладені у позові підтримав. Пояснив, що у 1988 році його мати ОСОБА_3 отримала квартиру і вони заселилися до двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Пізніше у квартирі був прописаний цивільний чоловік матері ОСОБА_4 , який проживав у квартирі до своєї смерті у ІНФОРМАЦІЯ_5. Квартиру було приватизовано. У квартирі мати позивача проживала з ОСОБА_4 однією родиною 12 років, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, вважала його своїм чоловіком. Позивач був зареєстрований та проживав за іншою адресою у бабусі. Поховавши ОСОБА_4 , мати залишилася у квартирі проживати одна. ОСОБА_3 звернулася до Житлово-експлуатаційної контори (ЖЕК), виписала з квартири померлого ОСОБА_4 . У конторі їй повідомили, що вона, як дружина, є спадкоємицею свого померлого чоловіка ОСОБА_4 , а оскільки вона прописана у квартирі, то може не звертатися до нотаріальної контори для оформлення спадщини. ОСОБА_3 була юридично необізнаною людиною, маляром за спеціальністю, тому вважала, що має право спадкування після смерті свого цивільного чоловіка. При цьому вона добросовісно вважала, що, як дружина, є законною спадкоємицею померлого і має право на набуття права власності на спірну частину квартири. Після смерті ОСОБА_4 мати 17 років відкрито володіла усією квартирою, у тому числі і її спірною 1/3 частиною, своєчасно та у повному обсязі сплачувала усі належні комунальні платежі на її утримання, декілька разів робила ремонти, замінювала вікна, лічильники тощо. Жодних претензій від третіх осіб або органів влади щодо права власності на спірну частину квартири мати не отримувала. До смерті матері позивач також вважав, що мати, як спадкоємиця, на законних підставах володіє після смерті ОСОБА_4 належною йому 1/3 частину квартири. ОСОБА_3 померла у 2018 році. Коли позивач звернувся до нотаріальної контори з питання спадщини після її смерті, від нотаріуса він дізнався, що мати не мала права наслідувати після смерті свого цивільного чоловіка і це стало для усієї сім`ї несподіванкою.

Представник позивача адвокат Колісниченко О.В. вимоги позивача підтримала. Пояснила, що ОСОБА_3 12 років прожила однією родиною з ОСОБА_4 . Як особа юридично необізнана, маляр за спеціальністю, не розуміла різницю між майновими та спадковими правами чоловіка та жінки у цивільному шлюбі та шлюбі зареєстрованому у встановленому законом порядку, саме тому на час заволодіння майном померлого не знала і не могла знати про відсутність у неї, як у цивільної дружини, підстав для набуття права власності. ОСОБА_3 добросовісно вважала себе дружиною-спадкоємицею померлого, яка фактично вступила в управління спадковим майном, свій статус не приховувала і фактично володіла спірною часткою у неподільній квартирі на протязі 17 років. Вважає, що правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 01.08.2018 року, провадження № 61-19156св18 не може бути прийнята судом до уваги, оскільки обставини у справі не є аналогічними.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що померла ОСОБА_3 була її сусідкою. ОСОБА_3 разом з сином проживала у квартирі АДРЕСА_1 . У квартирі також був прописаний чоловік померлої ОСОБА_6 . Як подружжя, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прожили у зазначеному житлі 12 років - до смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 доглядала хворого на рак чоловіка, поховала його та залишилася проживати у квартирі одна. ОСОБА_3 називала ОСОБА_4 своїм чоловіком і вважала, що вона, після смерті ОСОБА_4 є його спадкоємицею, казала, що після її смерті уся квартира відійде у спадок сину. Спадкоємців у ОСОБА_4 не було, претензій від органів влади щодо майна покійного не надходило. До самої смерті ОСОБА_3 відкрито опікувалася усією квартирою, робила ремонти, змінювала вікна, сплачувала комунальні рахунки.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що померла ОСОБА_3 була її подругою. ОСОБА_3 разом з сином отримала для проживання двокімнатну квартиру. У квартирі ОСОБА_3 прописала свого цивільного чоловіка ОСОБА_4 . Пізніше квартира була приватизована усіма прописаними у ній членами сім`ї. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прожили у зазначеному житлі у цивільному шлюбі 12 років - до смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 поховала ОСОБА_4 та залишилася проживати у квартирі одна. ОСОБА_3 вважала ОСОБА_4 своїм чоловіком, вважала, що вона, як його дружина є єдиною спадкоємицею ОСОБА_4 . На частку квартири, що належала ОСОБА_4 ніхто не претендував. До самої смерті у ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 сплачувала комунальні рахунки, робила капітальний та косметичні ремонти. Факт володіння спірним майном не від кого не приховувала.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає родину з 1999 року, є дружиною позивача. Її свекруха ОСОБА_3 та цивільний чоловік останньої - ОСОБА_4 мешкали у квартирі АДРЕСА_1 . Позивач проживав за іншою адресою у своєї бабусі. Квартира була приватизована на трьох зареєстрованих осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивача. Свекруха 12 років проживала з ОСОБА_4 , у них були гарні стосунки, усі вважали їх чоловіком та дружиною. У ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 захворів на рак, свекруха доглядала, а потім - поховала ОСОБА_4 . Після його смерті ОСОБА_3 залишилася проживати у квартирі одна. Свекруха звернулася з офіційною заявою до ЖЕКу, виписала ОСОБА_9 , там їй повідомили, що вона, як дружина, спадкує частину квартири після ОСОБА_4 та оскільки ОСОБА_3 зареєстрована у кватирі, може не звертатися до нотаріуса. Цю новину свекруха повідомила свідку. Свекруха вважала себе власником, свій статус не приховувала. Спадкоємців у ОСОБА_4 не було. Ніяких претензій від органів влади щодо майна покійного не надходило. З ІНФОРМАЦІЯ_5, з моменту смерті ОСОБА_4 і до часу своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3 добросовісно та безперервно володіла та відкрито користувалась спірною частиною квартири, доглядала за квартирою (у тому числі і за частиною, що належала покійному), утримувала її, постійно робила поточний та капітальний ремонти.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що знала ОСОБА_3 20 років. ОСОБА_3 працювала маляром на заводі проживала у двокімнатній квартирі разом з чоловіком ОСОБА_11 . У них були хороші стосунки, жили дружно. У ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер від раку, ОСОБА_3 його поховала та залишилася проживати у квартирі одна. ОСОБА_3 розповідала, що після смерті ОСОБА_4 , вона, як дружина, є спадкоємицею покійного, що квартира належить їй, так їй повідомили у ЖЕКу. На частку квартири, що належала ОСОБА_4 ніхто не претендував. До самої смерті у ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 сплачувала комунальні рахунки, робила капітальний та поточні ремонти, купувала та встановлювала в усі кімнати металопластикові вікна. Свої дії ні від кого не приховувала, відкрито володіла усією квартирою.

Свідок ОСОБА_12 показала, що знала ОСОБА_3 з дитинства, дружила з нею до її смерті у ІНФОРМАЦІЯ_8 Від першого шлюбу у ОСОБА_3 є син ОСОБА_13 . Вони проживали у двокімнатній квартирі по АДРЕСА_2 . Пізніше у квартирі також був прописаний цивільний чоловік померлої ОСОБА_4 , у них були дуже добрі стосунки. Як подружжя, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прожили у зазначеному житлі 12 років - до смерті останнього (ІНФОРМАЦІЯ_9). ОСОБА_3 доглядала хворого на рак чоловіка, поховала його та залишилася проживати у квартирі одна. Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_3 виписала його. ОСОБА_3 розповідала, що у ЖЕКу їй повідомили, що вона, як дружина, спадкує після ОСОБА_4 належну йому частку квартири. ОСОБА_3 відкрито опікувалася усією квартирою, робила ремонти, змінювала вікна, сплачувала комунальні рахунки, говорила, що після її смерті уся квартира відійде у спадок сину. Претензій до ОСОБА_3 від органів влади щодо майна покійного не надходило.

Суд, заслухавши пояснення допитаного у якості свідка позивача, його представника, дослідивши письмові докази та докази у вигляді показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

08.12.1988 року ОСОБА_3 на підставі рішення райвиконкому Комсомольської Ради народних депутатів № 411 від 01.12.1988 року отримала ордер № 962 на житлове приміщення за яким вона та її неповнолітній син - позивач отримали право на вселення до двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ( арк. справи 25).

З 04.01.1989 року по 02.02.2018 року ОСОБА_3 була зареєстрована за зазначеною адресою що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, карткою прописки - форми № 16 (арк. справи 9-11,12).

З 15.02.1989 року по 26.05.2001 року за вказаною адресою зареєстрований цивільний чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, карткою прописки - форми № 16 (арк. справи 9-11,13).

24.12.1997 року квартира АДРЕСА_1 була приватизована зареєстрованими у ній особами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 що підтверджується розпорядженням керівника Херсонського суднобудівного заводу № 3416 від 24.12.1997 року (арк. справи 22)

26.01.2000 року позивач виписався зі спірної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №2045 зареєстрованого та виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану ( арк. справи 36). Відповідно до даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, після його смерті спадкова справа не заводилась (арк. 37).

26.05.2001 року, відразу після смерті ОСОБА_4 у квартирі залишилася проживати мати позивача ОСОБА_3 , яка фактично вступила у володіння 1/3 часткою квартири, належної померлому та мешкала у квартирі до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками ОСББ «Скіф» довідкою ОСББ «Скіф-1» від 20.02.2018 року та поквартирною карткою-форми № 17.

02.02.2018 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №227, зареєстрованого та виданого Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (арк. спр.35)..

14.02.2018 року позивач звернувся до Другої Херсонської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується, копією спадкової справи наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 ,арк. справи 131-154 та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі арк. справи 153.

28.08.2018 року позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на 1/3 частину квартири номер АДРЕСА_1 (копії свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності арк. спр.16-17).

Як вбачається з матеріалів справи, померлому ОСОБА_4 на праві власності належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . Співвласницею ОСОБА_4 була його цивільна дружина - мати позивача ОСОБА_3 .

Відповідно до положень спадкового права Цивільного кодексу УРСР у редакції 1963 року (яка діяла на час відкриття спадщини), після померлого ОСОБА_4 існувало лише дві черги спадкоємців за законом, відповідно до яких особи, які проживали спільно із спадкодавцем, не входили до кола спадкоємців.

Пунктом 1 ч. 1 чт.549 ЦК УРСР у редакції 1963 року визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ч.1. ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до п.9. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Тобто, однією із визначальних підстав для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісність володіння - особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. У зв`язку з вищевикладеним, суд не бере до уваги аргумент відповідача про недобросовісність володіння ОСОБА_3 спірним майном, з огляду на її обізнаність щодо особи її власника, оскільки ОСОБА_14 вважала себе спадкоємицею померлого ОСОБА_9 .

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно ч.3 ст. 12 Цивільного кодексу України якщо законом встановлено правові наслідки недобросовісного чи нерозумного здійснення особою своїх прав, поведінка особи припускається добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи. Під добросовісністю слід розуміти суб`єктивні уявлення конкретної особи про добросовісність, її дії та об`єктивну відповідність цих дій стандартам поведінки.

ОСОБА_3 як цивільна дружина померлого ОСОБА_4 вважала, що після смерті останнього фактично прийняла спадщину - 1/3 частину квартири, належну її цивільному чоловіку і про те, що в силу законодавства чинного на дату смерті ОСОБА_4 , вона не входила до кола спадкоємців померлого, ОСОБА_3 не дізналася до смерті. При цьому суд приймає до уваги тривалий строк (12 років) спільного проживання та характер взаємовідносин між цивільним подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зокрема, суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_3 не заперечувала проти наділення ОСОБА_4 правом власності на 1/3 частку у квартирі за наслідками її приватизації, яка за відповідним ордером була надана у користування лише їй та її сину, що на думку суду свідчить про стійкі, саме сімейні стосунки, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також суд бере до уваги підтверджений поясненнями свідків факт того, що у житлово-експлуатаційній конторі, куди зверталася ОСОБА_3 з питання зняття померлого ОСОБА_4 з реєстрації її переконали у тому, що вона набула спадкових прав за фактом прийняття спадщини після померлого, як його дружина. Спадкоємці у ОСОБА_4 відсутні, відповідні рішення компетентних органів про визнання спадщини відумерлою у порядку ст. 1277 ЦК України або про передачу спірної 1/3 частини квартири, належної ОСОБА_4 у комунальну власність у порядку ч.2 ст.335 ЦК України не приймалися. Зазначені обставини підтверджується письмовими доказами та показами допитаного у якості свідка позивача, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Тому суд доходить до висновку про те, що ОСОБА_3 не знала і не могла знати, що з моменту смерті її цивільного чоловіка, вона володіє часткою квартири, належній їй без законних підстав, тобто володіє чужим майном, в неї були відсутні підстави вважати будь-яку іншу особу повноправним власником спірного майна. Тому заволодіння спірною частиною квартири ОСОБА_3 здійснено добросовісно.

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що спірна 1/3 частки квартири, що лишилася після смерті ОСОБА_4 , є ідеальною часткою неподільного майна двокімнатної квартири, що у своєму складі має приміщення загального користування. ОСОБА_3 , як власник іншої 1/3 ідеальної частки квартири, добросовісно володіла квартирою, у тому числі, і спірним майном ( ідеальною 1/3 часткою квартири) померлого цивільного чоловіка.

Судом не можуть бути враховано висновки, викладені в постанові Верховного суду від 01.08.2018 року, провадження № 61-191-56св18, на які посилається відповідач, оскільки зазначена справа не містить аналогічні обставини.

Відповідно до п. 11 Постанови ВССУ №5 ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 по 02.02.2018 року ОСОБА_3 безперервно та відкрито володіла спірним майном: сплачувала всі комунальні платежі, робила капітальний та поточний ремонт, покращувала стан майна. Зазначені обставини підтверджуються допустимими та достовірними письмовими доказами, а саме копіями абонентських книжок на ім`я ОСОБА_3 по розрахунку за електроенергію, оплату за квартиру та інші послуги, послуги с постачання природного газу, за воду та каналізацію, центральне опалення та гаряче постачання, договорів на надання послуг з газопостачання, послуг електрозв`язку, про користування електроенергією, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, договорів про установку електроводонагрівача, металопластикових вікон, водоміра, акту про розмежування балансової належності, заяви-приєднання до договорів , арк. справи 38-79) та показами допитаних свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 добросовісно заволоділа чужим майном - 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , та продовжила відкрито та безперервно володіти цим майном протягом 16 років 9 місяців, до часу своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у зв`язку з чим набула право власності на зазначене майно на підставі ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_3 набула права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю і мала це право на час своєї смерті, то позивач ОСОБА_1 успадкував це право як спадкоємець першої черги за законом.

З огляду на зазначене, позов ОСОБА_1 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 81, 82, 141, 256, 264-265, 353-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка набута за набувальною давністю його матір`ю ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи , якому повне рішення не було вручене у день його складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Прохоренко