У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.08.2020 Справа №607/13572/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі подання старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Приймак А.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу, -

В С Т А Н О В И В :

Старший державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_1 звернувся в суд з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №819/2603/15 виданим 21.12.2015, що видав Тернопільський окружним адміністративний суд про стягнення з ОСОБА_2 на користь Тернопільської ОДПІ борг в сумі 25711,51 гри. по орендній платі з фізичних осіб.

Подання обґрунтовано тим, що боржник ухиляється від виконання рішення суду про стягнення грошових коштів, оскільки будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснює.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини:

На виконанні Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження 50163774 з виконання виконавчого листа виданого №819/2603/15 виданого 21.12.2015 року, що видав Тернопільський окружним адміністративний суд про стягнення з ОСОБА_2 на користь Тернопільської ОДПІ борг в сумі 25711,51 гри. по орендній платі з фізичних осіб.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

16.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчою провадження.

14.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

28.08.2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

14.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Державним виконавцем направлено запити до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями; до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб; до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії; до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи; запит в МВС щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби інформація щодо джерел отримання доходів за ОСОБА_2 в ДРФО відсутня.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії боржник отримує пенсію в Тернопільському об`єднаному управління ПФУ у Тернопільській області.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи за боржником відсутнє.

В результаті проведених виконавчих дій, належного боржнику майна не виявлено, згідно: повідомлення Регіонального сервісного центру МВС України в Тернопільській області від 09.03.2017 про те, що за боржником зареєстровані транспортні засоби;

30.03.2017 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: ТОУОТА СОRОLA, 1985 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2 ; ИЖ 27175, 2006 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3 ; FIAT-DUCАТО, 1988 року випуску, ДНЗ НОМЕР_4 .

Згідно відповіді Управління держпраці від 30.03.2017 року технологічні транспортні засоби за боржником незареєстровані.

16.02.2017 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою що вказана у виконавчому листі, а саме АДРЕСА_1 , та встановлено, що двері будинку ніхто не відчинив.

10.11.2017 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії боржник отримує пенсію в Тернопільському об`єднаному управління ПФУ у Тернопільській області.

Згідно відповіді Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області від 09.11.2017 сільськогосподарська та інші механізми це зареєстровані.

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Відповідно до вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України"(далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; Закону № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Одночасно суд зауважує, що в ст.2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, наголошено, що кожен є вільним залишати будь яку країну, включно із своєю власною, й обмеження може бути встановлено законом в разі крайньої необхідності в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину й захисту здоров`я чи моралі, й якщо це виправдано суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. І саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

За таких обставин, не вбачається факту ухилення боржника від виконання рішення, так як відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Крім того, в поданні державним виконавцем взагалі не обґрунтовано, в чому є крайня необхідність, в розумінні ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню існуючої заборгованості.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, однак державний виконавець в судове засідання не з`явився, що розцінюється судом як не підтримання внесеного ним подання та не доведення обставин, викладених у ньому, тому суд приходить до висновку, що вказане подання старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Приймак А.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документу є необґрунтованим, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 260, 261, 352-354, 441 Цивільного процесуального кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні подання старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Приймак А.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, у 15-денний строк з дня проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. М. Позняк