РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/20276/19

Провадження № 22-ц/4815/870/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Тхоревський С. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Національний університет водного господарства та природокористування,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ремовського Станіслава Валерійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2020 року у складі судді Смолій Л. Д., ухвалене в м. Рівне об 11 годині 15 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного університету водного господарства та природокористування про визнання недійсним трудового договору в частині строку його укладення та визнання трудових відносин безстроковими. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 1997 року працює на посадах науково-педагогічних працівників у НУВГП та навчальних закладах, правонаступником яких є відповідач. Наказом К №281 від 24.04.2018 року його було переведено на посаду доцента кафедри державного управління, документознавства та інформаційної діяльності на умовах строкового трудового договору. Наказом К№1010 від 28.12.2018 року «Про особовий склад» йому доценту кафедри державного управління, документознавства та інформаційної діяльності було продовжено трудові відносини за займаною посадою доцента цієї ж кафедри як обраному за конкурсом на умовах строкового трудового договору з 28 грудня 2018 року по 28 грудня 2023 року. Наказом від 26.02.2019 року К №00282 «Про переведення ОСОБА_1 » його було переведено в межах строкового трудового договору з 01 березня 2019 року до проведення конкурсу на посаду професора цієї ж кафедри. За результатами проведеного конкурсу на підставі результатів таємного голосування за наявності кворуму вченою радою Університету було ухвалено обрати позивача на посаду професора кафедри державного управління, документознавства та інформаційної діяльності навчально-наукового інституту економіки та менеджменту. 18 червня 2019 року він звернувся до ректора Університету з письмовою заявою з проханням продовжити йому трудові відносини за займаною посадою професора кафедри державного управління, документознавства та інформаційної діяльності терміном на 5 років як обраного на посаду за конкурсом. За результатом розгляду вказаної заяви, відповідач наказом від 26.06.2019 року К № 01309 «Про продовження трудових відносин ОСОБА_1 » продовжив трудові відносини за займаною посадою професора цієї ж кафедри як обраному за конкурсом на умовах строкового трудового договору з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року. Вказував, що укладення трудового договору на визначений строк у 1 рік суперечить його інтересам та не відповідає його дійсній волі. Окрім того, трудовий договір з ним повинен бути укладений на невизначений строк, оскільки неодноразово з ним переукладався. Просить також поновити йому строк звернення до суду, зазначаючи, що вперше до суду звернувся 19.09.2019 року в межах строку, який передбачений ст.. 233 КЗпП, проте через допущені недоліки та неусунення їх в строк, визначений судом з поважних причин позовна заява була йому повернута. З урахуванням заяви про зміну предмета позову просить визнати недійсним трудовий договір, укладений між ним та Національним університетом водного господарства та природокористування в частині визначення наказом тимчасово виконуючого обов`язки ректора Національного університету водного господарства та природокористування від 26.06.2019 року К №01309 строку трудового договору з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року; визнати трудові відносини між ним та Національним університетом водного господарства та природокористування безстроковими.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2020 року позов задоволено частково. Поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з позовом до Національного університету водного господарства та природокористування про визнання недійсним трудового договору в частині строку його укладення та визнання трудових відносин безстроковими. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національного університету водного господарства та природокористування про визнання недійсним трудового договору в частині строку його укладення та визнання трудових відносин безстроковими - відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог вмотивоване положеннями ст. 233 КЗпП України та обґрунтоване тими обставинами справи, що позивач вперше звернувся до суду за захистом своїх порушених прав 19 вересня 2019 року, тобто в межах тримісячного строку. Судом також враховано період часу, який надався судом для усунення недоліків неналежно оформленої позовної заяви.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог вмотивоване ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», яка встановлює, що під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти, та обґрунтоване тим, що з позивачем був укладений строковий трудовий договір на строк з 01 липня 2019 року по 31 червня 2020 року, з яким позивач погодився, підписавши його умови та не оскаржуючи його в подальшому, і продовження трудових відносин по закінченню дії цього договору обов`язковою умовою передбачає проходження конкурсного відбору.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 адвокат Ремовський С. В. оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на необґрунтованість висновву суду про те, що позивач після ознайомлення з наказом від 26.06. 2019р. № 01309 «Про продовження трудових відносин ОСОБА_1 » працював та не мав щодо цього заперечень, у зв`язку з чим наказ слід вважати таким, що не суперечить законодавству. Додає, що при ознайомленні з вказаним наказом позивач письмово зазначив свою незгоду із визначеним відповідачем строком трудових відносин на один рік. Попри свою незгоду із зазначеним в наказі строком, позивач продовжував працювати, оскільки в іншому разі втратив би роботу в університеті, де безперервно працює з 1997 року. Висновок місцевого суду про те, що з ОСОБА_1 не міг бути укладений безстроковий трудовий договір, оскільки умовою продовження з ним трудових відносин за вказаною посадою є проходження конкурсного відбору, вважає безпідставним та необґрунтованим. Пояснює, що судом залишена поза увагою та обставина, що станом на момент видачі наказу від 26 червня 2019 року № 01309 позивач вже пройшов конкурс на посаду професора кафедри державного управління, документознавства та інформаційної діяльності навчально-наукового інституту економіки та менеджменту та повторного проходження такого конкурсу не вимагалося. Безпідставним вважає посилання місцевого суду на Рекомендації щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів) № 1005 від 05.10.2019 року та зазначає, що рекомендація в частині укладення строкових трудових договорів на 5 років не може стосуватися всіх науково-педагогічних працівників, оскільки це поняття є збірним та передбачає різні посади. Вказує на порушення судом ч. 2 ст. 23 КЗпП України, яка передбачає правові підстави для укладення строкового трудового договору. Пояснює, що Закон України «Про вищу освіту» та інші законодавчі акти не передбачають укладення строкових трудових договорів науково-педагогічним працівником на посаді професора. Додає, що характер роботи позивача на посаді професора та умови її виконання потребують постійного її виконання протягом невизначеного часу; така робота не є сезонною, а термін її виконання не пов`язаний з певною подією в майбутньому. При цьому, дійсним інтересам позивача відповідає саме невизначений строк трудового договору. Покликається на положення ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, яка передбачає, що трудові договори, які були укладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Звертає увагу на висновок Верховного Суду у постанові від 31.10.18 по справі №159/2138/17, де зазначено, що оскільки строковий трудовий договір між позивачем та відповідачем тричі переукладався, то позивача було безпідставно звільнено із займаної посади. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві Національний університет водного господарства та природокористування вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач перебував із відповідачем у трудових відносинах.

Як вбачається із записів у трудовій книжці позивача, відповідно до наказу К №281 від 24.04.2018 року ОСОБА_1 було переведено на посаду доцента кафедри державного управління, документознавства та інформаційної діяльності Національного університету водного господарства та природокористування на умовах строкового трудового договору (а.с.20).

Наказом Національного університету водного господарства та природокористування К №1010 від 28.12.2018 року «Про особовий склад» позивачу доценту кафедри державного управління, документознавства та інформаційної діяльності було продовжено трудові відносини за займаною посадою доцента цієї ж кафедри як обраному за конкурсом на умовах строкового трудового договору з 28 грудня 2018 року по 28 грудня 2023 року (а.с. 7)

Наказом від 26.02.2019 року К №00282 «Про переведення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 було переведено в межах строкового трудового договору з 01 березня 2019 року до проведення конкурсу на посаду професора цієї ж кафедри (а.с. 85).

За результатами проведеного конкурсу на підставі результатів таємного голосування за наявності кворуму вченою радою Університету було ухвалено обрати позивача на посаду професора кафедри державного управління, документознавства та інформаційної діяльності навчально-наукового інституту економіки та менеджменту.

18 червня 2019 року позивач звернувся до ректора Університету з письмовою заявою у якій просив продовжити йому трудові відносини за займаною посадою професора кафедри державного управління, документознавства та інформаційної діяльності терміном на 5 років як обраного на посаду за конкурсом. (а.с. 9)

За результатом розгляду вказаної заяви, відповідач наказом від 26.06.2019 року К № 01309 «Про продовження трудових відносин ОСОБА_1 » позивачу-професору кафедри державного управління, документознавства та інформаційної діяльності, продовжив трудові відносини за займаною посадою професора цієї ж кафедри як обраному за конкурсом на умовах строкового трудового договору з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу строку укладення трудового договору: позивач вважає порушенням своїх трудових прав відмову відповідача в укладенні трудового договору строком на п`ять років та укладення такого договору строком лише на один рік.

Відповідно джо ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Статтею 39-1 КЗпП України встановлено, що у випадку якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Частинами першою та другою статті 55 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що основними посадами науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти є, зокрема профессор, доцент.

Під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти (ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту»).

У зв`язку з наведеними обставинами справи в сукупності з правовими нормами, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання, що зміст підписаного між сторонами строкового трудового договору, за умовами якого з ОСОБА_1 продовжено трудові відносини за займаною посадою професора цієї ж кафедри як обраному за конкурсом на умовах строкового трудового договору з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року, що оформлений наказом від 26.06.2019 року К № 01309 «Про продовження трудових відносин ОСОБА_1 », не суперечить законодавству та не порушує трудових прав позивача.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що після ознайомлення із вищезазначеним наказом позивач не мав проти нього заперечень та продовжував працювати на вищезгаданих умовах в Університеті.

Суд також бере до уваги і ту обставину, що бов`язковою умовою для продовження трудових відносин на посаді педагогічного працівника є проходження конкурсного відбору.

Відповідно до положень частин дев`ятої статті 55 Закону України «Про вищу освіту», посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання, а також особи, які мають ступінь магістра.

Згідно з розділом 4,5 Рекомендацій щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів), затверджених наказом Міністерства науки і освіти України 05 жовтня 2015 року № 1005, конкурс на заміщення посади науково-педагогічного працівника в порядку обрання за конкурсом рекомендовано оголошувати не пізніше, ніж за три місяці до закінчення терміну дії трудового договору (контракту) з науково-педагогічним працівником. При прийнятті на роботу (переведенні на іншу посаду, продовженні трудових відносин)після успішного проходження конкурсу рекомендовано укладати строковий трудовий договір (контракт) строком на 5 років. Строк трудового договору (контракту) рекомендовано установлювати за погодженням сторін, але не більше ніж на 5 років.

У зв`язку з наведеним, із позивачем не міг бути укладений безстроковий трудовий договір, оскільки умовою продовження з ним трудових відносин за вказаною посадою є проходження конкурсного відбору.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ремовського Станіслава Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Шимків С. С.