Справа № 523/2689/19
Провадження №2/523/1652/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2020 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участі секретаря -Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18.02.2019р. звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що між ними шлюб розірвано, сторони разом не проживають. Позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, від якого має ще доньку,2012 року народження. Колишній чоловік не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Відповідач офіційно працевлаштований, отримує дохід, може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, в зв`язку з чим просила стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до повноліття дитини.

Сторони, повідомлені належним чином про дату, місце та час судового засідання, до зали судових засідань не з`явились. В матеріалах справи є заява позивача про підтримання позовних вимог та про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач являється громадянином Російської Федерації, 25.03.2019 р. судом прийнято ухвалу про підготовку судового доручення для компетентного суду Російської Федерації про вручення копії позову та доданих до нього матеріалів з повідомленням про дату судового засідання та резервну дату, а також про допит відповідача ОСОБА_2 .

16.12.2019р. на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 , в якому заявлені вимоги вважав не обґрунтованими, оскільки між ними існувала домовленість та відповідач регулярно перераховував кошти на утримання сина. Також у відзиві зазначено, що позивач знає про те, що в нього на утриманні перебувають ще двоє неповнолітніх дітей та на їх утримання він за судовими наказами сплачує по 1/4 частині від заробітку, тому стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 в розмірі ј частини буде порушувати права інших неповнолітніх дітей відповідача.

27.03.2020р. від Південнного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшли документи, складені в ході виконання вищезазначеного доручення іноземному суду.

Як вбачається з протоколу судового засідання складеного Ярцевським міським судом Смоленської області РФ під час допиту в суді 02.10.2019 р. ОСОБА_2 зазначав також, що до липня 2019р. він платив аліменти в розмірі 115-120 дол.США в добровільному порядку, однак після того, як дізнався про наявність позову про стягнення аліментів, перестав направляти кошти на утримання сина ОСОБА_4 . Повідомляв, що працює на Державному унітарному підприємстві літейно-прокатного заводу на посаді начальника цеху, заробітна плата складає в середньому 60-70 тисяч на місяць. Довідку надати не може.Також відповідач дав згоду на розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , актовий запис про народження №359 від 09.11.2001р. вчинено відділом ЗАЦС м.Рибніца, Республіка Молдова, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом ЗАЦС м.Резіна 22.05.20158р., де батьками зазначені: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

13.02.2012р. було розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем с.Воронково, Рибницький район, Республіка Молдова, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою с.Воронково, Рибницький район, Республіка Молдова, актовий запис №25, вчинений відділом запису актів цивільного стану м.Резина.

30.03.2012р. було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №24, виконаний відділом ЗАЦС м.Резина, Республіка Молдова, після одруження жінка змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Згідно судового наказу від 21.10.2014р., мировий суддя судової дільниці №7 муніципального утворення «Ярцевський район» Сморленської області, постановив стягувати аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Воронково, Рибницький район, Республіка Молдова, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17.10.2014р. і до повноліття дитини.

09.09.2019р. судовим наказом мирового судді судової дільниці №7 муніципального утворення «Ярцевський район» Сморленської області вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Воронково, Рибницький район, Республіка Молдова, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06.09.2019р. і до повноліття дитини.

На час звернення до суду ОСОБА_4 знаходився на утриманні позивача, а відповідач матеріальної допомоги в достатньому обсязі та регулярно на утримання сина не надавав.

Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За нормами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ст.76 ЦПК України)

Згідно з нормами ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Статтею 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на території України з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Судом встановлено, що дитина виховуються позивачем і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, отримує дохід у розмірі 60-70 тисяч рублів щомісячно.

З урахуванням встановлених обставин, що мають істотне значення, а саме стану здоров`я батька та матері дитини, матеріального стану платника та мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину (ч.2 ст. 182 СК України), враховуючи наявність судових рішень про стягнення з відповідача аліментів на утримання ще 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частини від заробітку на кожного, суд вважає за можливе визначити аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання неповнолітньої дитини в розмірі визначеному законом та на одному рівні з іншими дітьми.

Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином враховуючи вказану норму суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

В даному випадку суд вважає, що позивачем доведено факт надання їй правової допомоги, оскільки згідно зі свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 346 від 15.06.2009 року адвокат Павленко Альона Леонідівна має право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №24 від 06.02.2019р. на суму 1500 грн. та №7 від 12.05.2020р. на суму 1900 грн. адвокат Павленко А.Л. на підставі рахунку-фактури від 06.02.2019 року та акту виконаних послуг до договору №05/02 про надання правничої допомоги від 05.02.2019р. отримала від ОСОБА_1 гонорар за надання правової допомоги у сумі 3400 гривень.

За таких обставин суд вважає, що зазначені витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,141,258-259,263,265,268,273,279,353-355,430 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.02.2019 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 3400 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення складено 08.07.2020р.

Суддя: