РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.;

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоселівської сільської ради Волноваського району Донецької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

28.12.2019 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на жилий будинок 1955 року будівництва з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовано наступним.

Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилося спадщина на вищевказаний жилий будинок, що належав останній на підставі свідоцтва про право власності від 17.07.1989 р.

Батько позивачки ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дівоче прізвище позивачки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 було змінено на прізвище ОСОБА_5 , згодом прізвище ОСОБА_5 було змінено на прізвище ОСОБА_6 в наслідок укладення шлюбу.

Позивачка у встановлений законом шести місячний строк прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до Тельманівської державної нотаріальної контори. Окрім неї, спадкоємцем першої черги був також її рідний брат ОСОБА_7 , який спадщину свідомо у встановлений законом строк не прийняв, що підтверджується його заявою.

Отримати свідоцтво про право на спадщину до 2014 року позивачка не встигла у зв`язку з початком антитерористичної операції на території Тельманівського (нині Бойківського) району Донецької області, частина якого не теперішній час тимчасово не контролюється українською державною владою. В наслідок чого Тельманівська державна нотаріальна контора була переміщена спочатку до м. Маріуполя, а в подальшому до с. Нікольське Донецької області, але всі архівні документи нотаріальної контори залишилися на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_2 .

Згодом позивачка звернулася до Бойківської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але листом від 10.10.2019 року у видачі такого свідоцтва їй було відмолено у зв`язку з тим, що спадкова справа залишилась на тимчасово окупованій території, тому вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 20.02.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 64).

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, надіслала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути без її участі в судовому засіданні (а.с. 71).

У судове засідання представник відповідача Новоселівської сільської ради Волноваського району Донецької області Мєнглєбєй О. Ф. не з`явився, до суду надіслав заяву, згідно якої просить справу розглянути без участі представника сільради, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с. 66).

Суд, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с. 19).

Згідно копії свідоцтва про право власності від 17.07.1989 року ОСОБА_2 є власником жилого будинку АДРЕСА_3 (а.с. 11).

З копії свідоцтва про укладення шлюбу встановлено, що ОСОБА_2 05.01.1959 року уклала шлюб з ОСОБА_3 (а.с. 21).

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_8 було « ОСОБА_4 », яке вона двічі змінювала в наслідок укладення шлюбу (а.с. 25-26, 80).

Згідно копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 (дівоче ОСОБА_4 ) є ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с. 23-24).

Згідно заяви ОСОБА_7 від 03.10.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бодягіної І.І., останнім зазначено, що йому відомо про відкриття спадкової справи після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , державним нотаріусом Тельманівської державної нотаріальної контори. Але заяву про прийняття спадщини у встановлений законом 6-місячний строк він не подавав, оскільки наміру приймати спадщину не має, розуміючи, що єдиним спадкоємцем за законом буде його сестра ОСОБА_1 . На поточну дату щодо частки у спадщині, яка належала йому за законом, претензій не має, за продовженням строку на прийняття спадщини не звертався та наміру звертатися не має (а.с. 28).

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру Бойківською нотаріальною конторою 08.05.2012 року відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 32).

З листа відповіді Бойківської державної нотаріальної контори за вих. № 88/02-14 від 26.04.2019 року на адвокатський запит встановлено, що Бойківська (Тельманівська) державна нотаріальна контора на виконання доручення Міністерства Юстиції України, постанови КМУ від 07.11.2014 року № 595 та доручення в.о. начальника головного управління юстиції у Донецькій області від 18.11.2014 року № 06-07-12 була переміщена на територію, підконтрольну українській владі за адресою: АДРЕСА_4 , а потім за адресою: АДРЕСА_5 . У зв`язку з тим, що весь архів нотаріальної контори та незавершені спадкові справи залишилися за попереднім місцезнаходженням контори за адресою: АДРЕСА_2 , що наразі є окупованою територію, надати будь яку інформацію по спадкові справі після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не мають можливості. (а.с. 30).

Листом Бойківської державної нотаріальної контори за вих. № 176 від 10.10.2019 року ОСОБА_1 роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 31).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.3.1,3.3 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог 1268-1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного Комітету України по житлово комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно правових актів. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

На підставі вищезазначених норм чинного законодавства та досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки наявні вищезазначені обставини, які перешкоджають позивачу оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328,392,1216-1218, 1233, 1268 ЦК України, ст. ст. 10,12,13,76-81, 141, 258-259,263-265,354,355 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Новоселівської сільської ради Волноваського району Донецької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ПН НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Пролтераським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 04.12.1997 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , право власності на жилий будинок «А1», 1955 року будівництва, із надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.В. Безрук