Справа № 465/7505/19
№ провадження 2/453/261/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 липня 2020 року Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Микитина В.Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами, у письмовому провадженні, у залі суду у місті Сколе Львівської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу,-

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна», в особі належним чином уповноваженого представника за довіреністю Мельник І.В. (довіреність № 1404, належно засвідчена копія долучена до матеріалів позовної заяви), 08.04.2020 року звернувся у Франківський районний суд м. Львова з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь у порядку регресу майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 6 430 грн. 49 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання ціжї позовної заяви до суду, у розмірі 1 921 грн., позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Марків Ю.С. від 20.01.2020 року (а. с. 90) після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вищевказану позовну заяву було направлено за підсудністю у Турківський районний суд Львівської області.

На підставі розпорядження в. о. голови Турківського районного суду Львівської області Л.М. Кріля про передачу справи з одного суду до іншого від 04.05.2020 року за вих. № 01-09/169/20 (а. с. 98) матеріали вищевказаної позовної заяви на підставі п. 2 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передані на розгляд Сколівському районному суду Львівської області.

Справа надійшла до Сколівського районного суду Львівської області 08.05.2020 року, а головуючим суддею щодо її розгляду визначено суддю Микитина В.Я. (а. с. 99).

В силу ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого у порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Відтак, ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 21.11.2019 року (а. с. 100-101) прийнято до розгляду позовну заяву ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу,відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження 06.07.2020 року о 10 год. 00 хв. у приміщенні Сколівського районного суду (м. Сколе, вул. Д. Галицького, буд. 8, Львівська область) без повідомлення (виклику) учасників справи.

05.05.2020 року від уповноваженого представника відповідача адвоката Жидачівської Т.М. у запропоновані судом строки та порядку надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 105-109).

Відповіді на відзив позивачем у запропоновані судом строки та порядку не подано.

23.06.2020 року від уповноваженого представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у даній справі у режимі відеоконференції (а. с. 139).

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 06.07.2020 року (головуючий суддя Микитин В.Я.) у задоволенні клопотання представника позивача ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» - Михайлової Ю.В. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у цивільній справі за позовом ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу, відмовлено (а. с. 148).

Позов обґрунтовано тим, що 31.10.2017 року між ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» та відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9787/485, предметом котрого було забезпечення транспортного засобу марки Toyota Prado д.н.з. НОМЕР_1 . 06.03.2018 року у м. Львів по вул. Пекарська, 17, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі вищевказаного транспортного засобу під керуванням відповідача та транспортного засобу марки Mercedes Benz E 200 д.н.з. НОМЕР_2 , котрий належить потерпілому ОСОБА_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 .. Постановою судді Франківського районного суду м. Львова від 15.11.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, а провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Позивач зазначає, що ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» виконала свої зобов`язання за укладеним договором, зокрема за заявою потерпілого ОСОБА_3 виплатила останньому страхове відшкодування у розмірі 6 430 грн. 49 коп.. Натомість відповідач як винна у дорожньо-транспортній пригоді особа, не повідомив позивача про страховий випадок у визначений у договорі строк, у зв`язку з чим порушив положення ч. 5 ст. 21 Закону України «Про страхування» та п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З метою отримання відшкодованого замість відповідача розміру шкоди, позивач звернувся до останнього із вимогою про відшкодування цієї шкоди у порядку регресу, однак така вимога була відповідачем проігнорована. З огляду на вказане, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 989, 993, 1166, 1187-1188 ЦК України, ст. ст. 21, 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за захистом своїх прав змушений був звернутися до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву уповноважена представник відповідача адвокат Жидачівська Т.М. просить у позові відмовити повністю, посилаючись на те, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, не є реабілітуючою обставиною, котра б спростовувала факт наявності вини особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а тому твердження позивача у частині, що існує правова підстава для стягнення у порядку регресу з відповідача суми страхового відшкодування, здійсненого позивачем на користь потерпілої від дорожньо-транспортної пригоди особи, вважає хибним. При цьому, дотримання або недотримання особою, з якою укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов`язкового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, є підставою лише для перевірки страхових обставин цієї пригоди та обґрунтованості страхових виплат. Водночас недотримання виключно цих положень відповідачем, на переконання його представника, не може виступати самостійною вимогою для задоволення регресної вимоги у судовому порядку. Оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він є зафіксованим правоохоронними органами у встановленому порядку, вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди вважається встановленою, а позивач, здійснивши страхове відшкодування у розмірі 6 430 грн. 49 коп., визнав вину свого страхувальника у цій дорожньо-транспортній пригоді, тому факт неповідомлення відповідачем позивача про настання страхового випадку не призвело до необґрунтованих виплат з боку останнього.

Відповіді на відзив позивачем у встановлені судом строки та порядку не подано.

Частиною 1 ст. 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд зазначеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, у силу вимог ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, - немає.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що 06.03.2018 року відповідач, керуючи у м. Львів транспортним засобом марки Toyota Prado д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті доріг Філатова-Пекарська не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», у результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки Mercedes Benz E 200 д.н.з. НОМЕР_2 , котрий належить потерпілому ОСОБА_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Постановою судді Франківського районного суду м. Львова Гулієвої М.І. від 15.11.2018 року у справі № 465/1338/18, провадження № 3/465/3856/18, провадження у справі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення (а. с. 56-57).

У той-же час, суд у даному конкретному випадку щодо встановлення вини відповідача у вчиненні ним вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди виходить із загальних засад, згідно котрих закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення можливе лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення. До того ж, обставина щодо вини відповідача у вчиненні ним дорожньо-транспортної пригоди визнається обома сторонами по справі, у зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахована позивачем відповідно до поліса від 31.10.2017 року № АК/9787485 (а. с. 44). Умовами зазначеного поліса визначено, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної майну, становить 100 000 грн., а розмір франшизи не визначено.

Відповідно до звіту № 194162 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 29.03.2018 року (а. с. 58-79), вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки Mercedes Benz E 200 д.н.з. НОМЕР_2 , становить 6 723 грн. 29 коп..

Відповідно до страхового акта від 16.04.2018 року позивач прийняв рішення про виплату потерпілому ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 6 430 грн. 49 коп. (а. с. 80).

Відповідно до платіжного доручення від 17.04.2018 року № 14838 позивач перерахував потерпілому ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 6 430 грн. 49 коп. (а. с. 82).

Встановлено, що відповідач з повідомленням про настання страхового випадку до позивача як свого страховика, не звертався.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

В силу положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Відповідно до положень ст. 3 вищевказаного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. п. «ґ» п. п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 вищевказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п. п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17.02.2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розширено перелік обов`язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим обов`язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди передбачений у п. п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. Однак зазначені зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до п. п. «ґ» п. п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів ст. 33 цього Закону щодо строків та умов обов`язкового повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, внесені не були.

У п. п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Зазначеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання такої події. Зазначений обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Такий правовий висновок виклав Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, від котрого не відступив й Верховний Суд.

Отже, дотримання або недотримання особою, з якою укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов`язкового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, є підставою для перевірки страховиком обставин дорожньо-транспортної пригоди та обґрунтованості страхових виплат. Водночас лише недотримання цих положень особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, не може виступати самостійною вимогою для задоволення регресної вимоги у судовому порядку.

Суд констатує, що у даній справі факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, такий страховий випадок зафіксований у встановленому порядку правоохоронними органами, а відносно відповідача як особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, що не є реабілітуючою обставиною. При цьому, сам позивач визнав факт настання страхового випадку з вини відповідача, добровільно сплативши страхове відшкодування, а тому суд приходить до висновку, що лише факт неповідомлення відповідачем позивачеві про настання страхового випадку у визначений законом строк, виходячи з загальних правил про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, не може служити підставою для задоволення даного позову та ухвалення рішення на користь позивача.

З огляду на вказане, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Одночасно, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача не підлягає до стягнення також і документально підтверджені судові витрати у справі.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 76, 81-82, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу, у розмірі 6 430 (шість тисяч чотириста тридцять) грн. 49 коп., - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

У разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ПЗУ Україна»; місцезнаходження юридичної особи: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; код у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20782312.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: 82534, Львівська область, Турківський район, с. Верхнє; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Суддя В.Я. Микитин

Рішення суду складене та підписане суддею 06 липня 2020 року.