ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/115/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Лужецької О.Р.,

присяжних: Д`яков С.В., Потапко О.П.

за участі секретаря Григораш Н.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про визнання особи безвісно відсутньою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання безвісно відсутньою свого брата - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свою заяву обґрунтовує тим, що він є братом ОСОБА_2 . Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 вийшов з місця свого проживаня за адресою: АДРЕСА_1 , і до теперішнього часу не повернувся. Місце перебування брата заявника невідоме, будь-який зв`язок з ним втрачено. Зазначає, що 07.09.2016 р. звернувся до Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві із заявою про зникнення свого брата, однак місце його знаходження до цього часу не встановлено.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31.10.2019 р. відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні заявник свою заяву підтримав та просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 безвісно відсутнім.

Представник Головного територіального управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника заінтересованої особи.

Вислухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. (а.с.7,8)

Згідно з довідкою виданої 27.09.2018 р. начальником Дарницького УП ГУНП у м. Києві, ОСОБА_1 звертався до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою щодо встановлення місця знаходження свого брата ОСОБА_2 . Дана заява зареєстрована в ЖЄО Дарницького УП ГУНП у м. Києві у м. Києві за №68947 від 07.09.2016 р. та слідчим відділом розпочато кримінальне провадження №0010138 від 08.09.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК Уркаїни. Проведеними розшуковими заходами місце знаходження ОСОБА_2 не встановлено, розшукові заходи спрямовані на встановлення місця знаходження ОСОБА_2 тривають. (а.с.5)

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Відповідно до положення ч.1 ст.43 ЦПК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Вищенаведене в повній мірі відповідає висновкам, зробленим в постанові ВС/КЦС від 07.05.2018 р. у справі № 225/1297/17.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 , яка є матір`ю з заявника та ОСОБА_2 пояснила, що її син ОСОБА_2 зареєстрований у неї в квартирі, пропав у вересні 2016 року. Останні 10 років разом не жили, син мешкав у іншої жінки, адресу не знає. У зареєстрованому шлюбі не перебував.

Відповідно ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Як зазначає ОСОБА_1 визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім необхідно заявникові для встановлення опіки над майном та оформлення субсидії.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заявником, крім звернення з відповідно заявою в поліцію, не наведено інших заходів, які ним вживались з метою встановлення місця знаходження свого брата ОСОБА_2 .

Відсутність у заявника відомостей щодо місця перебування ОСОБА_2 не може бути підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Крім того, заявником не обґрунтована правова зацікавленість у вирішенні питання про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Посилання заявника на необхідність встановлення опіки над майном та оформлення субсидії, суд вважає юридично не обґрунтованими, оскільки суду не було надано належних доказів наявності відповідної правової зацікавленості у вирішенні даного питання.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, суд, врахувавши вищезазначені норми права, дійшов висновку про те, що сам по собі факт не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім. Слід зазначити, що не можна визнавати безвісно відсутнім громадянина, про якого вірогідно відомо, що він живий, але немає точних відомостей про його місце перебування. Фактична відсутність відомостей про місце перебування особи не дає суду підстав для визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Виходячи з встановлених обставин, наданих доказів та вимог закону, вбачається, що при розгляді справи не встановлено наявності юридичного складу для визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутнім, у зв`язку із чим в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 81, 229, 265, 308 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про визнання особи безвісно відсутньою, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Р. Лужецька

Присяжні С.В. Д`яков

О.П. Потапко