Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4717/19 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 18 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №285/4717/19 за заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Заполовської Т.Г. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (надалі банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість у сумі 122 116,11 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до банку та підписав анкету-заяву від 07 жовтня 2011 року №б/н, згідно з якою отримав кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 неналежно виконував фінансові зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 31 жовтня 2019 року утворилася заборгованість, яка складається із: тіла кредиту в сумі 1 492,68 грн. та процентів за користування кредитом у сумі 120 623,43 грн. за період із 07 жовтня 2011 року по 30 жовтня 2018 року.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року позов банка задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 1 492,68 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 1 921 грн. судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу в частині незадоволених вимог. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове, яким вимоги про стягнення процентів за користування кредитом задовольнити у повному обсязі. Зокрема, не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами відсутня домовленість про сплату процентів, оскільки відповідач підписав довідку про умовим кредитування, у якій зазначена базова процентна ставка. По-друге, суд безпідставно взяв до уваги правову позицію Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі 342/180/17, оскільки така висловлена у конкретній справі за інших правовідносин, коли відповідачем заперечувалися умови договору. У даній же справі заперечення відповідача відсутні. По-третє, відмова у стягненні процентів наносить істотну шкоду всім споживачам банківських послуг, порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави та може становити економічну небезпеку для країни.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Виходячи із принципу диспозитивності, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, тобто в частині стягнення на користь банка тіла кредиту в сумі 1 492,68 грн.

Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо порядку та розміру нарахування заборгованості за таким видом платежу.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 07 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.9).

У заяві зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

У підтвердження позовних вимог банком додано ксерокопію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» від 07 жовтня 2011 року, яка містить підпис позичальника (а.с.10). Проте, суд першої інстанції на дану довідку уваги не звернув та не мотивував, чому при розгляду спору він не приймає її до уваги, хоча у довідці визначено процентну ставку в розмірі 2,5% в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, входячи з розрахунку 360 днів у році.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором у період із 07 жовтня 2011 року по 31 серпня 2014 року здійснено за річною процентною ставкою 30%, що відповідає умовам, які погоджені між сторонами у довідці про умови кредитування. Однак, у період із 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року банк безпідставно провів розрахунок заборгованості за процентною ставкою 34,8% річних, а в період з 01 квітня 2015 року по 30 жовтня 2018 року за ставкою 43,2% річних, що не відповідає узгодженим сторонами кредитного договору умовам.

Із розрахунку узгодженої сторонами процентної ставки 2,5% в місяць, заборгованість ОСОБА_1 за процентами за користування кредитними коштами за період із 07 жовтня 2011 року по 30 жовтня 2018 року становить 3 162,85 грн. (1 492,68 грн. х 30 / 100 х 2578 дн. / 365 дн.).

Розрахунок заборгованості також містить інформацію про сплачені відповідачем суми процентів за користування кредитними коштами. Так, із розрахунку вбачається, що у період з 07 жовтня 2011 року по 30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 сплатив 126,92 грн. процентів за кредитом.

Отже, із урахуванням узгодженої сторонами процентної ставки за користування кредитом, а також внесених відповідачем на погашення процентів коштів, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь банка підлягає 3 035,93 грн. (3 162,85 грн. - 126,92 грн. = 3 035,93 грн.).

При розгляді даного спору апеляційний суд враховує, що у постанові від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент підписання відповідачем анкети-заяви містив умови про сплату процентів за користування кредитом саме у зазначених у витязі розмірах та порядку нарахування, що долучений банком до позовної заяви.

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг із Умов у редакції, що найбільш сприятлива для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, обговорення процентної ставки лише у довідці без зазначення умови про зміну процентної ставки, витяг із Умов та правил не можна вважати складовою частиною спірного договору, оскільки Умови не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо зміни процентної ставки не дає підстав розцінювати умови, прописані у витязі з Умов і правил, як невід`ємну складову частину змісту договору.

У стягненні решти процентів за користування кредитом у сумі 117 587,50 грн. слід відмовити, оскільки відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважає узгодженими банк щодо зміни процентної ставки та порядку нарахування процентів.

За таких обставин, заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами підлягає до скасування з ухваленням у цій частині нового судового рішення, яким такі вимоги задовольняються частково у сумі 3 035,93 грн., а у стягненні решти заборгованості за процентами відмовляється, що відповідає положенням ст.376 ЦПК України.

Щодо посилань АТ КБ "Приватбанк" на нехтування судом першої інстанції при ухваленні рішення принципами оплатності кредитного договору, нанесення істотної шкоди усім споживачам банківських послуг, банку, порушення стабільності функціонування фінансового сектору держави, то колегія суддів звертає увагу на те, що у справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду про те, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374,376,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом та стягнення судового збору скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 3 035 грн. 93 коп.

У стягненні решти заборгованості за процентами за користування кредитом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) 177 грн. 70 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча Судді: