Справа №: 343/798/20
Провадження №: 2/0343/390/20
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 липня 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Тураша В. А.,

секретаря - Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка просить визнати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 , що належить йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на праві власності.

Свої вимоги мотивує тим, що йому, ОСОБА_1 ,на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

18 березня 2020 року він, ОСОБА_1 , згідно договору купівлі - продажу придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

За договором купівлі-продажу ОСОБА_2 стверджувала, що на момент його укладення відносно квартири не укладалося жодних договорів з відчуження чи щодо користування третіми особами, правами і претензіями третіх осіб як в Україні, так і за її межами (п.9 Договору). Також стверджувала, що права користування вищевказаною квартирою у третіх осіб, в тому числі у малолітніх чи неповнолітніх дітей немає (п.11 Договору). Крім цього відповідно до п.11 Договору ОСОБА_2 зобов`язувалась звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали і передати квартиру йому до 20.03.2020р.

Однак, після передачі йому згідно умов договору квартири, ОСОБА_2 не дотримуючись умов договору повідомляючи про відсутність в третіх осіб права на користування квартирою разом із своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не знялися з реєстрації з місця проживання.

Ні ОСОБА_2 , ні її син ОСОБА_3 не є членами його сім`ї, в належній йому квартирі не проживають, місце їх проживання чи перебування йому невідоме, однак не зважаючи на це відповідачі продовжують бути зареєстрованою за цією адресою.

Відповідачі поводиться безвідповідально, фактично не проживаючи в належній йому квартирі, своєю бездіяльність відмовляються знятись із реєстрації та зареєструватись за фактичним місцем проживання.

Жодних витрат на утримання квартири відповідачі не здійснюють.

Реєстрація відповідачів в належній йому квартирі створює для нього додаткові витрати, зокрема витрати по оплаті комунальних послуг, а також через реєстрацію він позбавлений можливості отримувати житлову субсидію.

Таким чином, своїми діями відповідачі порушують його право як власника вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

В органі реєстрації місця проживання йому повідомили, що без заяви особи, яка прописана в житловому приміщенні, самостійно не мають права зняти особу з реєстрації з місця проживання.

Враховуючи, що в позасудовому порядку, він не має можливості в односторонньому порядку здійснити зняття з реєстрації відповідачів, місце реєстрації яких є його квартира, він змушений для цього звернутись в суду за захистом порушених прав та законних інтересів.

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. Просив позов задоволити, не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в судове засідання на виклик не з`явилися, причину своєї неявки суд не повідомили, від них не надійшли повідомлення про причини неявки, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлені, у встановленому Законом порядку, про що свідчать: повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.29,30,36,37) та оголошення на офіційному веб-сайті Долинського районного суду за веб-адресою : dl.if.court.gov.ua. про виклик в судове засідання (а.с. 34,35). Від них не поступили відзиви на позов.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках або порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України визначено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч.4 ст.311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що

йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком(квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок(квартиру) припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком (квартирою). Таким чином, права членів сім`ї власника будинку(квартири) на об`єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно ст.395 ЦК речовими правами на чуже майно є: зокрема, 1) право володіння; 2) право користування (сервітут).

Відповідно до ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ч.3 ст.404 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Копія договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2020 року (а.с.8-11) , копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію, індексний номер витягу: 204662881 від 18.03.2020р. (а.с.7), свідчать про те, що позивачу ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1 договору купівлі - продажу квартири від 18.03.2020 року ОСОБА_1 купив у ОСОБА_2 квартиру за АДРЕСА_1

Відповідно до п.11 договору купівлі-продажу квартири, продавець стверджує , що права користування вищевказаною квартирою у третіх осіб, в тому числі малолітніх чи неповнолітніх дітей немає. Також продавець зобов`язується звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали і передати квартиру покупцю до 20.03.2020 року.

Копія довідки №2125 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб видана Долинською міською радою Івано-Франківської області 13.05.2020 року свідчить про те, що до складу сім`ї (зареєстрованих) за адресою АДРЕСА_2 входять : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - уповноважений власник; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - син (а.с.12).

Судом встановлено, що відповідачі проживали у спірному житловому приміщенні в якості: власника - ОСОБА_2 , та член сім`ї попереднього власника - ОСОБА_3 .

Встановлено, що право власності позивача на спірну квартиру виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідачі мали право користування житловим приміщенням, право проживання в ньому лише на час, коли власником квартири була відповідачка ОСОБА_2 .

Позивач, як титульний власник житла, не давав згоди на державну реєстрацію відповідачів та їх проживання в належній йому на праві власності квартирі , а відтак, суд приходить до висновку, що відповідачі користуються житловою площею в будинку без відповідної правової підстави.

Відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої ст. 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником майна - квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 і в силу ст.391 ЦК України, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідачі незважаючи на відсутність законних правових підстав, зареєстровані на проживання в квартирі , а тому право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі п. 4 ч.1 ст. 406 ЦК України.

Суд вважає, що реєстрація відповідачів у квартирі, яка належить позивачу на праві власності , порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою по АДРЕСА_2 підлягають до задоволення.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі ст. 41 Конституції України,ст.72 ЖК України, ст.ст. 391, 402, 405,406 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 141, 258, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , житель АДРЕСА_3 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Долинського районного суду В.А.Тураш