233 Справа № 233/7588/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О. ,

за участю секретаря Кюсєвої Т.О.

представника заявника

заінтересованої особи

державного виконавця

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівці цивільну справу за скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник АТ «Українська залізниця» звернувся до суду з даною скаргою, у якій просить: - визнати неправомірними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо стягнення з боржника АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 21 845,05 грн. у рамках виконавчого провадження ВП № 61684812; - скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження ВП № 61684812; - зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про повернення виконавчого листа Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2020 року у справі 233/7588/19 стягувачу у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилається на те, що Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області у справі № 233/7588/19 було прийнято рішення, яким позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» задоволено, стягнуто з АТ «Українська залізниця» грошові кошти: заборгованість по заробітній платі в розмірі 21 845,05 грн. За вказаним судовим рішенням Печерським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрите виконавче провадження. Вважає дії органу виконавчої служби щодо стягнення грошових коштів протиправними, незаконними та вчиненими з порушенням норм закону з огляду на наступне.

Зазначає, що 20 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Станом на 18 травня 2020 року АТ «Укрзалізниця» входило до вказаного вище переліку.

Пунктом 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто, вищевказаним нормативно-правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів про стягнення грошових коштів із боржника (за винятком, вказаним в Законі).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Вважає, що всі відкриті станом на 15 травня 2020 року виконавчі провадження, в тому числі і вказане вище, де боржником є AT «Укрзалізниця», підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що своїми діями орган виконавчої служби порушує законні права та інтереси АТ «Українська залізниця», що в свою чергу призводить до нанесення збитків підприємству державного сектору економіки.

Приймаючи до уваги викладене, просить задовольнити скаргу.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2020 року заявнику АТ «Українська залізниця» поновлено строк на пред`явлення скарги на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_1 .

В судове засідання представник АТ «Українська залізниця» не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Заінтересована особа стягувач ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином.

Представник органу, дії якого оскаржуються, Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення по суті скарги (а.с. 89-95, 99-111) із заявою про проведення судового засідання за відсутності представника відділу.

З письмових пояснень Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що вимоги скарги АТ «Українська залізниця» відділ вважає безпідставними та необґрунтованими. Так, у відділі на виконанні перебуває зведене виконавче провадження ВП № 53314543, боржником у якому виступає АТ «Українська залізниця». 01 квітня 2020 року державним виконавцем за виконавчим листом № 233/7588/19 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а саме ВП № 61684812, копії якої направлені сторонам для відома та до виконання, та винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного ВП № 53314543.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду у справі № 233/7588/19 є таким, що набрало законної сили та в силу Конституції України і діючого законодавства повинно виконуватися у встановленому законом порядку. Законом України «Про виконавче провадження» встановлено обов`язок виконавця вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, серед яких зокрема є звернення стягнення на кошти боржника, тощо.

Вважає, що боржник на власний розсуд та хибно трактує норми законодавства щодо встановлення тимчасової заборони на вчинення будь-яких виконавчих дій, у тому числі, примусового списання коштів з рахунків, оскільки за приписами пункту 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» обмеження вчиняти виконавчі дії не застосовуються до дій щодо: - стягнення грошових коштів; - товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Сполучник «і» за правилами українського правопису є розділовим за допомогою якого з`єднуються незалежні частини складносурядного речення. Тобто, в даному випадку підрядна частина речення «що були передані в заставу за кредитними договорами» відноситься лише до «товарів». Крім того, згідно діючого законодавства України грошові кошти не можуть бути предметом застави, такими можуть бути майно та майнові права (ст. 4 Закону України «Про заставу»).

Така позиція органу виконавчої служби підтверджується судовою практикою за ідентичними скаргами.

Отже, державним виконавцем з врахуванням чинного законодавства про виконавче провадження правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, відсутній ідентифікаційний код боржника АТ «Українська залізниця» - 40075815, що є одним із основних критеріїв ідентифікації боржника юридичної особи, тому заборона, встановлена Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» не поширюється на вчинення виконавчих дій в рамках зведеного виконавчого провадження.

У задоволенні даної скарги просив відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З`ясувавши позицію заявника, державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що згідно заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року, (ЄУН 233/7588/19, провадження 2/233/2554/2019), позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати без урахування податку та інших обов`язкових платежів за період з 01 березня 2017 року по 04 липня 2017 року у загальному розмірі 21845 грн 05 коп. Вирішено питання судових витрат.

25 лютого 2020 року вказане рішення набрало законної сили.

Стягувачем ОСОБА_1 копію рішення суду та виконавчий лист отримано 16 березня 2020 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 64).

01 квітня 2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61684812 за виконанням вказаного виконавчого листа № 233/7588/19 від 16 березня 2020 року (а.с. 67-68).

У зв`язку із знаходженням на виконанні у відділі зведеного виконавчого провадження № 53314543 відносно боржника АТ «Українська залізниця» державним виконавцем прийнято рішення про приєднання ВП № 61684812 до зведеного виконавчого провадження (а.с. 112-115).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 10 Закону встановлено заходи примусового виконання рішень. Так, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 11 Закону визначено загальні строки у виконавчому провадженні, а саме строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Розділом VII Закону регулюється порядок звернення стягнення на майно боржника, так у частині 1 статті 48 вказано, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначені засади виконавчого провадження, серед яких: верховенство права; обов`язковість виконання рішень, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність.

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У відповідності до пунктів 4 та 5 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 містяться вимоги, що передують відкриттю виконавчого провадження: "Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа".

У разі наявності підстав, передбачених частиною третьою статті 5 Закону, приватний виконавець має право повернути виконавчий документ без прийняття до виконання, про що зобов`язаний письмово повідомити стягувача із зазначенням підстави повернення та роз`яснити йому право оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження".

Не погоджуючись із оскаржуваною постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, АТ «Українська залізниця» вважає, що у відповідності до п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачеві, оскільки 20 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

У Додатку №2 до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" до переліку таких об`єктів включено АТ «Українська залізниця».

У п.3 розділу 111 «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Таким чином, заборона, встановлена пунктом 3 Розділу ІІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 145-ІХ від 02 жовтня 2019 року містить виняток, а саме - крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

За наведених обставин суд погоджується з позицією органу виконавчої служби, що зазначена вище заборона не поширюється на стягнення грошових коштів, а також товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Отже, державним виконавцем на підставі чинного законодавства про виконавче провадження, з врахуванням залучених відділом до матеріалів справи роз`яснень Департаменту з питань правосуддя та національної безпеки Міністерства Юстиції України (а.с. 117-119), правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Оскільки заявник просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61684812 про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості з заробітної плати у розмірі 21 845,05 грн, тобто грошових коштів, на які вказаним вище Законом не встановлена заборона, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог скарги.

При цьому, як вбачається з Інформаційної довідки з автоматизованої системи виконавчого провадження № 39682, сформованої 24 червня 2020 року (а.с. 112-115), 19 травня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання), заборгованість сплачено, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачено, вищезазначений виконавчий документ пред`явлений за заявою стягувача виконано. Стан ВП: завершено.

Відповідно до ч. 5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору положень Конституції України та цивільного процесуального законодавства України обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що дії державного виконавця, направлені на належне виконання судового рішення, забезпечення прав стягувача при вчиненні виконавчих дій, відповідають вимогам закону, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

З викладених вище підстав суд також не бере до уваги доводи заявника щодо нанесення збитків державному сектору економіки внаслідок виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати у розмірі 21845,05 грн., як неспроможні.

Керуючись ст.ст. 260, 450-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_1 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження судового рішення, визначений ст. 354 цього кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя :