Справа № 350/700/20
Номер провадження 2/350/312/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 липня 2020 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді Бейка А.М.

секретаря Маєвської С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі Комісії з питань захисту прав дітей Рожнятівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди одного із батьків, суд -

в с т а н о в и в :

в основу позовних вимог позивачка вказала на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі в них народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2016 року шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано, а дітей залишено на проживання із позивачкою ОСОБА_1 . Позивачка офіційно працює та проживає в Республіці Польща і має намір забрати до себе на проживання та виховання малолітніх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 тому, що вони перебувають на вихованні бабусі, ОСОБА_7 і потребують материнського піклування. Вона має постійний дохід, винаймає житло і діти будуть повністю матеріально забезпечені, проживати в нормальних житлових умовах та навчатися в школі.Відповідач як батько категорично відмовляється дати дозвіл на тимчасовий виїзд синів разом з матір`ю за кордон в Республіку Польща.Оскільки в добровільному порядку з відповідачем вирішити питання тимчасового виїзду малолітніх синів за кордон неможливо, у зв`язку із цим вона звернулася в суд з позовом про отримання такої згоди.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. До початку розгляду справи по суті адвокат представника позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити. Не заперечив проти заочного розгляду справи.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився з невідомих суду причин та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України.

Від представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування в особі Комісії з питань захисту прав дітей Рожнятівської РДА Івано-Франківської області Х.Кулик надійшла заява про розгляд справи в їхній відсутності.

Суд, за згодою позивача та враховуючи вимоги ст.ст.280-281 ЦПК України, вважає, що справу слід розглянути заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті.

Суд, вивчивши матеріали справи, висновок представника органу опіки та піклування, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі Bellet v. France Європейський Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст.77, 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27січня 1995 року № 57 "Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

З наведеного також вбачається, що чинним законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст.ст.153, 157 СК України фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею.

Ст.155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як вбачається із копій свідоцтв про народження дітей (а.с. 11, 12) : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 які на даний час є неповнолітнім, їхніми батьками є ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Копією рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2016 року (а.с. 10) підтверджено, що шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано, а дітей залишено на проживання із позивачкою-матір`ю ОСОБА_1 . На даний час позивачка ОСОБА_1 бажає, щоб її неповнолітні діти поїхали за кордон, а саме в Республіку Польща, де вона проживає та працює, що підтверджується копією довідки (а.с. 13-14) та копією договору оренди житлового приміщення (а.с. 15-16), однак не може цього зробити, так як відсутній дозвіл батька на виїзд за кордон неповнолітніх синів. Висновком органу опіки та піклування (а.с. 35-36) підтверджено доцільність надання дозволу малолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасовий виїзд за межі України в Республіку Польща разом із матір`ю ОСОБА_1 визначивши відповідний часовий проміжок перебування дітей в цій країні.

У відповідності до п.2 Протоколу №4 Міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1959 р.), ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод людей. Стаття 3 цього ж Протоколу передбачає, що нікого не може бути позбавлено права в`їзду на територію держави, громадянином якої він є.

Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВР №789-XІІ від 27.02.1991 року норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні, дані щодо обох батьків, вік дітей, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дітей за кордон в даному випадку не порушує прав ОСОБА_2 , як батька дитини, та вчиняється матір`ю виключно в інтересах синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, ст.313 ЦК України, ст.154, 155 СК України, ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України", п.16 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", керуючись ст.ст.4, 19, 258, 263-265, 268, 279, 280-282, 289 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі Комісії з питань захисту прав дітей Рожнятівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди одного із батьків - задоволити частково.

Дозволити виїзд за межі України в Республіку Польща неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 уродженцям та жителям селища Рожнятів Івано-Франківської області, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , або в супроводі осіб, уповноважених нею у період з часу набрання законної сили рішенням суду до 14.07.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Івано - Франківського апеляційного суду.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.М.Бейко