Справа № 343/472/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/31/20
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю позивача та її представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського РУЮ в Івано-Франківській області про визнання батьківства, зобов`язання вчинити дії та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду, ухвалене у складі судді Тураша В.А. 01 серпня 2019 року в м. Долина,

в с т а н о в и в:

24.02.2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського РУЮ в Івано-Франківській області про визнання батьківства, зобов`язання вчинити дії та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що з липня по грудень 2010 року вона спільно проживала однією сім`єю з відповідачем ОСОБА_3 . В серпні 2010 року вона завагітніла, про що одразу повідомила відповідача. На шостому місяці вагітності ОСОБА_3 покинув її без пояснення причин. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася їхня спільна дочка ОСОБА_4 . При реєстрації народження дитини вона вказала неіснуючого батька, однак по батькові дитини « ОСОБА_5 » відповідає дійсності. Через рік вона похрестила дитину, про що був внесений відповідний запис до церковної книги храму «Різдва Богородиці» і видано Свідоцтво таїнств хрещення і миропомазання від 22.05.2012 року, в якому вказано ім`я справжнього батька ОСОБА_3 .

В той же час, відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає, їхнім життям не цікавиться. На даний час вона сама виховує малолітню дитину та веде домашнє господарство, відповідно і витрати є суттєвими. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дають можливість надавати допомогу на утримання дитини.

Посилаючись на наведене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила визнати ОСОБА_3 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського РУЮ в Івано-Франківській області внести зміни до актового запису №90 про народження ОСОБА_4 , складеного 11.05.2011 року, а саме в графі «прізвище батька» зазначити « ОСОБА_6 », в графі «ім`я батька» - « ОСОБА_7 », в графі «по батькові батька» - « ОСОБА_8 » та видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_4 ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/3 заробітної плати (доходу) відповідача за минулий час (три роки) з 23.02.2013 року по 23.02.2016 року включно; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/3 заробітної плати (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 23.02.2016 року і до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача сплачені по даній справі судові витрати.

Рішенням Долинського районного суду від 01 серпня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язано Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського РУЮ в Івано-Франківській області внести відповідні зміни до актового запису №90 про народження ОСОБА_4 , складеного 11.05.2011 року, а саме: в графі «батько» вказати « ОСОБА_3 » та видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнення аліментів ухвалено розпочати з 24.02.2016 року і проводити до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач двічі ухилився від участі в судовій молекулярно-генетичній експертизі, внаслідок чого проведення призначеної судом експертизи не відбулося і ці обставини позбавили позивачку можливості надати суду докази з приводу наявності кровної спорідненості між відповідачем ОСОБА_3 та малолітньою дитиною ОСОБА_4 , а тому підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч. 1 ст. 109 ЦПК України, і відповідача слід визнати біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач ОСОБА_3 є батьком малолітньої ОСОБА_4 , а також встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, то задоволенню підлягає також вимога про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.02.2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час мотивоване тим, що заяви про визнання батьківства відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідачем не подавалось, а також не було рішення суду про визнання його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час з 23.02.2013 року по 23.02.2016 року.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що вказаний позивачкою факт їх спільного проживання не відповідає дійсності та не підтверджений документально. До 14.07.2010 року він постійно проживав у м. Києві, що підтверджується копією його трудової книжки та паспорта. З 14.07.2010 року він працював о/у податкової міліції ДПА України в Івано-Франківській області та проживав в м. Івано-Франківську, а позивачка проживала в м. Долина, що унеможливлює їх спільне проживання.

Не відповідають дійсності і твердження ОСОБА_2 про те, що вона завагітніла в серпні 2010 року, оскільки згідно довідки Калуської міської поліклініки 04.09.2010 року вона знаходилась на 7-8 тижні вагітності, що підтверджує початок вагітності приблизно з 14.07.2010 року.

Також не відповідають дійсності твердження позивачки про те, що він покинув її на шостому місяці вагітності, оскільки з 05.09.2010 року по 18.09.2010 року він знаходився на підвищенні кваліфікації в м. Києві, що підтверджується виданим йому свідоцтвом, 01.11.2010 року він звільнений у відставку з займаної посади ДПА України в Івано-Франківській області, а в період з 08.11.2010 по 01.01.2011 року він знаходився на лікарняному в м. Києві, що підтверджується листками непрацездатності.

Апелянт вважає, що не заслуговують на увагу і твердження ОСОБА_2 про те, що вона перебувала в стані душевного хвилювання, оскільки такі твердження не підтверджені документально.

Також апелянт вважає безпідставним посилання позивачки на факт хрещення дитини та видачі Свідоцтва таїнств хрещення і миропомазання від 22.05.2012 року, в якому вказане його ім`я, оскільки таке свідоцтво не є офіційним документом, що засвідчує батьківство і на підставі даного документа не виникають цивільні правовідносини.

Крім того, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені документально, і пояснення ОСОБА_2 , надані нею в судовому засіданні, про те, що їх познайомив брат позивачки ОСОБА_9 , що з 29.07.2010 року вони почали спільно проживати, а 28.08.2010 року він запропонував їй одружитися, що в період спільного проживання та після народження дитини вони зідзвонювалися.

На думку апелянта, суд безпідставно дійшов висновку про те, що він двічі ухилявся від участі в судовій молекулярно-генетичній експертизі, оскільки 25.01.2019 року ним на виконання клопотання судового експерта відділу біологічних досліджень Львівського НДЕКЦ МВС України були надіслані належним чином відібрані біологічні зразки для проведення експертизи, а 11.06.2019 року він особисто прибув до установи і судовий експерт не надавав йому рахунок із зазначеною сумою вартості проведення молекулярно-генетичної експертизи. Крім того, позивачка з дитиною на відміну від нього жодного разу не здавала біологічних зразків для проведення експертизи.

Апелянт не погоджується і з висновком суду про стягнення з нього аліментів. Вважає дані вимоги ОСОБА_2 безпідставними та не підтвердженими жодними належними доказами.

З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила та зазначила, що відповідач умисно спотворює встановлені судом факти з метою уникнення обов`язку сплачувати аліменти.

Вказала, що відповідач не з`являвся на експертне дослідження та вважав достатнім направити біоматеріал поштою, однак така його поведінка свідчить про ухилення від проведення експертизи, яка не може проходити інакше, як шляхом одночасного відібрання зразків у суб`єктів експертизи і виключно експертом, а не будь-ким іншим. Тому суд дав правильну оцінку поведінці відповідача та правомірно визнав його батьком дитини. Всі інші задоволені судом вимоги є похідними від зазначеної.

Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засідання апеляційного суду апелянт та представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського РУЮ в Івано-Франківській області не з`явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апелянт не повідомив суду причину неявки в судове засідання.

Представник Відділу ДРАЦС реєстраційної служби Долинського РУЮ надіслав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності.

З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Позивач та її представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечили з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на висновок судово-медичної експертизи від 16.04.2020 року, просили залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_2 є матір`ю дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Долинського РУЮ Івано-Франківської області 11.05.2011 року, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (т. 1 а.с. 10, 50).

За даними вказаних документів батьком дитини записаний ОСОБА_10 .

На момент народження дитини ОСОБА_4 позивач у шлюбі не перебувала, а тому запис про батька дитини вчинено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України.

Згідно позовної заяви, позивач зазначила, що з липня по грудень 2010 року вона спільно проживала однією сім`єю з відповідачем ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку ОСОБА_4 , батьком якої є ОСОБА_3 .

Статтею 51 Конституції України, частинами 2 та 3 статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до частини 2 статті 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно із статтею 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини 2 статті 128 Сімейного кодексу України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Відповідно до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2008 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Ухвалою Долинського районного суду від 28.11.2018 року за клопотанням позивача та її представника у справі було призначено судово-генну експертизу, проведення якої доручено експертам НДЕКЦ при ГУ НП у Львівській області. На вирішення експертизи було поставлено питання: «1. Чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?» (т. 1 а.с. 199-200).

Про час та місце проведення експертизи відповідач ОСОБА_3 був повідомлений належним чином.

Згідно повідомлення судового експерта від 30.01.2019 року №10/3 (т. 1 а.с. 221-223) 28.01.2019 року до Львівського НДЕКЦ МВС України з експрес-накладною Нової пошти № НОМЕР_2 , де відправником зазначений ОСОБА_3 , надійшов конверт з друковано-рукописними написами: « ІНФОРМАЦІЯ_4 епітелій/buccal swab...». На конверті відсутні анкетні дані особи, в якої відібрано зразки, підписи осіб, що проводили відбір, супровідні документи з клініки, де проводився відбір, що унеможливлює ідентифікацію вищевказаного зразка біологічного матеріалу.

30.01.2019 року до Львівського НДЕКЦ МВС України з`явились ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 у визначений експертом день до Львівського НДЕКЦ МВС України не з`явився.

У зв`язку з вищенаведеним, експерт повідомив про неможливість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалою суду від 20.02.2019 року провадження у справі було поновлено (т. 1 а.с. 227).

25.03.2019 року від відповідача надійшло клопотання про призначення судово-генної експертизи (т. 1 а.с. 242-243).

Ухвалою Долинського районного суду від 09.04.2019 року було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського НДЕКЦ МВС України. На вирішення експертизи було поставлено питання: «1. Чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?». Оплату за проведення вказаної експертизи покладено на відповідача ОСОБА_3 . Попереджено учасників справи про наслідки ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, встановлені ст. 109 ЦПК України (т. 2 а.с. 3-4).

Згідно повідомлення судового експерта від 12.06.2019 року №10/354 (т. 2 а.с. 26-28) 11.06.2019 року о 10.00 год. до Львівського НДЕКЦ МВС України з`явились ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 до Львіського НДЕКЦ МВС України з`явився о 12.40 год., де отримавши рахунок №242/19 від 11.06.2019 року із зазначеною у клопотанні 10/354Кл-1 сумою вартості проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, яка згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1098 від 26.10.2011 року складає 7 614 грн., не оплатив вищевказаний рахунок.

У зв`язку з вищенаведеним, експерт повідомив про неможливість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Статтею 109 ЦПК України встановлено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження поважних причин, які б перешкоджали відповідачу 30.01.2019 року особисто з`явитися до Львівського НДЕКЦ МВС України для відібрання біологічних зразків для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, а також 11.06.2019 року оплатити наданий експертом рахунок вартості проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Таке право кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти lcnaHM» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

З урахуванням наведеного та статті 109 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач двічі ухилився від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, що свідчить про його небажання отримати висновки щодо походження дитини та, відповідно, і спростувати доводи позивача про його батьківство щодо дитини та дає суду можливість визнати факт, який ним заперечується, та підстави встановити походження дитини від відповідача, виходячи з інтересів дитини.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд при розгляді справ №751/5788/16-ц від 30 травня 2018 року, №2/711/355/15 від 05 вересня 2018 року, №750/8489/15-ц від 12 грудня 2018 року.

Проте, Верховний Суд в постанові від 04 грудня 2019 року в справі №758/3340/17 зробив висновок, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

При цьому вказав, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

В силу дії частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.01.2020 року в даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи та на її вирішення було поставлено питання: «Чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?»

На виконання ухвали суду від 21.01.2020 року судовим експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко М.В. в період з 06.04.2020 року по 16.04.2020 року проведено судово-медичну експертизу. Згідно висновку експерта №103-36-2020 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно Hummel K at all « ІНФОРМАЦІЯ_5 -begutachung mit ІНФОРМАЦІЯ_6 » Stuttgart, 1971, біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 практично доведено.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини (статей 126, 128, 135 СК України), апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання батьківства та зобов`язання ДРАЦС внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексуУкраїни).

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексуУкраїни за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Врахувавши наведені положення закону та вимоги позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у частці від всіх видів доходу відповідача.

Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що малолітня ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні.

Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає.

Доказів незадовільного стану здоров`я, який би перешкоджав відповідачу сплачувати аліменти, останній не надав, а також визнав, що має від шлюбу двох дітей, які на даний час уже є повнолітніми.

Враховуючи наведені обставини та вищевказані норми матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Суд також правильно дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, оскільки згідно статті 180 Сімейного кодексу України обов`язок утримувати дітей покладається на батьків. Однак, ОСОБА_3 не подавав заяви про визнання батьківства відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , а також не було рішення суду про визнання його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому в період з 23.02.2013 року по 23.02.2016 року підстави для стягнення з нього аліментів були відсутні.

Всі доводи апелянта не приймаються судом до уваги, оскільки не впливають на правильність вирішення спору з огляду на те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні даного спору.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані з проведенням експертизи.

Частинами 1 та 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно рахунку-фактури №88/10/2020 від 13.03.2020 року та квитанції №0.0..1 від 16.03.2020 року, ОСОБА_2 за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи оплатила 3310,35 грн.

За таких обставин, з урахуванням задоволення судом позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та положень пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3310,35 грн. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 01 серпня 2019 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , жительки АДРЕСА_2 , - 3 310,35 грн. (три тисячі триста десять грн. 35 коп.) витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 01 липня 2020 року