Справа № 2/2332/10
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7847/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Буймова Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2010 року, ухвалене у складі судді Буймової Л.П., у цивільній справі № 2-2332/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2010 року ВАТ «Державний Ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний Ощадний банк України», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Зазначило, що між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_2 23 липня 2009 року було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3825. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 148 600,00 грн. строком на 120 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 22% річних. Того ж дня, між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за умовами якого остання зобов`язалась у випадку не виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 3825 від 23 липня 2009 року, погасити заборгованість за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Також 23 липня 2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 13199, за умовами якого остання, зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує свої зобов`язання, ВАТ «Державний Ощадний банк України» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість, яка станом на 28 вересня 2010 року становить 179 316,70 грн., яка складається із залишку основного боргу в розмірі 148 596,10 грн., заборгованості по процентам в розмірі 28 974,53 грн., заборгованості за пенею в розмірі 1 746,07 грн.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2010 року позов ВАТ «Державний Ощадний банк України» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний Ощадний банк України» борг в сумі 179 316,70 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний Ощадний банк України» державне мито в розмірі 51,00 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний Ощадний банк України» оплату за судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн.

11 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2010 року.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї боргу у розмірі 179 316,70 грн. солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що вона є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не є поручителем за договором відновлювальної кредитної лінії № 3825 від 23 липня 2009 року. Вказує, що вона є іпотекодавцем за іпотечним договором № 13200 від 23 липня 2009 року та несе відповідальність перед банком лише в межах переданого в іпотеку майна. Також зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23 липня 2009 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3825, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 148 600,00 грн. строком на 120 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 22% річних (том 1, а.с. 7-11).

З метою забезпечення виконання зобов`язань по вказаному кредитному договору, 23 липня 2009 року міжВАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 13199, за умовами якого остання зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (том 1, а.с.15-16).

Також, 23 липня 2009 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 , як майновий поручитель ОСОБА_2 , з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 12-14).

ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови кредитного договору, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно наданого банком розрахунку станом на 28 вересня 2010 року становила 179 316,70 грн., з яких: залишок основного боргу - 148 596,10 грн., заборгованість по процентах - 28 974,53 грн., пеня - 1 746,07 грн. (том 1, а.с. 6).

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ВАТ «Державний Ощадний банк України» та стягнув солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 борг в сумі 179 316,70 грн. та судові витрати в розмірі 171,00 грн.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_1 . Судом було неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язань може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Визначення іпотеки передбачено й у статті 575 ЦК України, згідно з якою іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі статтею 546 ЦК України порука та застава визначені як окремі види забезпечення зобов`язань. Поручитель і майновий поручитель є суб`єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є суб`єктом такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як порука, а майновий поручитель є суб`єктом іншого виду забезпечення виконання зобов`язання - застави. Правовий статус поручителя й майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньої участі шляхом безпосередного застосування відповідних норм цивільного закону.

Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 глави 49 ЦК України і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі № 3-43гс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-109цс14).

Жодним із названих нормативних актів не передбачено солідарну відповідальність боржника за кредитним договором та іпотекодавцем.

Таким чином, боржник за основним зобов`язанням та іпотекодавець не є солідарними боржниками, оскільки солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (ст. 541 ЦК України).

Законом України «Про іпотеку» солідарної відповідальності боржника за основним зобов`язанням та іпотекодавця в разі порушення боржником зобов`язання також не передбачено. Крім того, у цьому Законі в частині першій статті 11 визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Тобто обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку, у зв`язку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верхового Суду у справі №161/6253/15-ц від 05 травня 2020 року.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 179 316,70 грн., а також судових витрат в розмірі 171,00 грн.

Таким чином, заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2010 року в частині вирішення позовних вимог ВАТ «Державний Ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний Ощадний банк України», до ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.

В частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржено, а тому колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2010 року в частині вирішення позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволені позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

В іншій частині заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 липня 2020 року

Суддя-доповідач

Судді