Номер провадження: 22-ц/813/5391/20
Номер справи місцевого суду: 523/8954/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року (одноособово суддя Аліна С.С.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

05.06.2019 року публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 19 900,09 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

18.05.2015 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 7 477,72 гривень на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими Банком "Умовами та правилами, "Тарифами Банку", складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконує зобов`язання за договором, станом на 27.05.2019 року виникла заборгованість у розмірі 19 900,09 гривень, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 6 592,25 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 2 570,04 гривень, заборгованості за пенею та комісією 9 602,36 гривень, штрафу 1 135,44 гривень, Банк просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року позов Банка задоволено частково, суд стягнув зі ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 592,25 гривень і судові витрати у розмірі 636,36 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із заочним рішенням суду від 05.12.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині, у якій відмовлено у позовних вимогах, постановити у цій частині нове рішення про задоволення позову, а в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Суд, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, зазначив, що надані Банком витяги з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів не містять підпису відповідача, а тому не можуть бути визнані складовою частиною кредитного договору через те, що Банк не погодив умови кредитування із відповідачем. З такими висновками суду погодитися не можна, оскільки заборгованість відповідачки виникла саме з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі-Генеральна угода), в якій чітко зазначені умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів та штрафів, база їх нарахування, спосіб сплати та строки. Суду надана копія Генеральної угоди, підписана відповідачкою.

У пункті 2.1 Генеральної угоди сторони погодили, що Банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 7 477.73 грн. на строк 12 місяців з 18.05.2015 р. по 31.05.2016 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 7 477.73 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 0.833 % на місяць що дорівнює 10% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в Заяві, Умовах та правилах строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 657.88 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат, згідно з Умовами та Правилами.

Згідно з п.2.2 Генеральної угоди, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за Кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою, позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 1135.44 грн.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторони в Генеральній угоді погодили істотні умови договору, а саме: суму кредиту - 7477.73 грн.; розмір процентів за користування кредитом (0.833 % на місяць, що дорівнює 10% на рік); строк кредитування (12 місяців); відповідальність за порушення зобов`язань (сплата штрафу згідно з п.2.2 Договору в розмірі 1135.44 грн. та сплата пені відповідно до п.2.8 Договору); порядок та строки погашення заборгованості, розмір щомісячного платежу та інше.

Суд неналежно дослідив наявні у справі докази, що призвело до помилкових висновків начеб то непогодження із відповідачкою умов кредитування сплати відсотків, штрафу та пені, адже з Генеральної угоди чітко вбачається, шо такі умови сторонами погоджені, що підтверджується підписом відповідачки.

Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди, при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказано в Умовах та Правилах, за кожен день прострочення.

На підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Відповідачка, підписавши Генеральну угоду, користуючись кредитними коштами, висловила свою згоду з формою договору та його умовами, у тому числі щодо відповідальності за порушення зобов`язань за договором та сплати пені.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 зроблено висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору, як погоджені між сторонами у належний спосіб, а у підписаних відповідачем документах такі умови не містилися. У даній справі договір, у встановленому законом порядку, відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

Суд відмовив у задоволенні частини позовних вимог, безпідставно посилаючись на висновки Великої Палати, не дослідивши належним чином наявні у справі докази, що призвело не лише до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, а і звільнення відповідачки від відповідальності за укладеним договором.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась правом надати відзив, заперечення або пояснення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

20.12.2012 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.7,7 зворот).

18.05.2015 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 8,93).

Сторони Генеральної угоди зазначили про зменшення розміру заборгованості по процентам (430,47 гривень), комісії (на 142,33 гривень), пені (на 0,0 гривень), штрафу (на 562,64 гривень) і встановили, що заборгованість становить 7 937,73 гривень, а дата остаточного погашення заборгованості по договору - 31.05.2016 року (п.п.1.1.1-1.1.3 Генеральної угоди).

Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди, сторони погодили, що Банк надає позичальнику ОСОБА_1 строковий кредит в сумі 7 477,73 гривень строком на 12 місяців, з 18.05.2015 року по 31.05.2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 7 477,73 гривень в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів у розмірі 0,833 % на місяць що дорівнює 10% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, у вказані в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 657,88 гривень для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат згідно з Умовами та Правилами.

Відповідно до ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України (п.2.2 Генеральної угоди), при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою, позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 1135,44 гривень.

При порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах і правилах за кожен день прострочення (п.2.8 Генеральної угоди).

Станом на 27.05.2019 року нараховано заборгованість відповідачки перед Банком в розмірі 19 900,09 гривень, з яких: 6 592,25 гривень заборгованість по кредиту; 2 570,04 заборгованість по процентам за користування кредитом; 9 602,36 гривень пеня з комісією і 1135,44 гривень штрафу (а.с. 6-6 зворот).

У червні 2019 року Банк звернувся із позовом про стягнення заборгованості із посиланням на Генеральну угоду від 18.05.2015 року (а.с.4,5).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанціїу зв`язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом 2 570,04 гривень, заборгованості за пенею та комісією 9 602,36 гривень, штрафу 1135,44 гривень, виходив з недоведеності позовних вимог Банка у цій частині (а.с. 62-63, 63 зворот).

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено і не спростовано відповідачкою, що 18.05.2015 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Відповідно до зазначеної Угоди: сума кредиту 7 477,73 гривень; розмір процентів за користування кредитом - 0,833 % на місяць (дорівнює 10% на рік); строк кредитування 12 місяців; відповідальність за порушення зобов`язань - сплата штрафу відповідно до п.2.2 Договору в розмірі 1 135,44 гривень (а.с.8,93).

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів і неустойки у вигляді штрафу Банк зазначав, що відповідачка була обізнана з умовами кредитування, зокрема, щодо сплати процентів та штрафу, що вбачається з Генеральної угоди 18.05.2015 року і погодилась з ними, підписавши вказану угоду.

Зважаючи на те, що матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що відповідачка ОСОБА_2 , підписавши 18.05.2015 року Генеральну угоду, була ознайомлена з умовами кредитування щодо сплати процентів та штрафу і це вбачається з Генеральної угоди про реструктуризацію до Умов та правил надання продукту кредитних картвід 18.05.2015 року, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові про стягнення заборгованості за відсотками і неустойки у вигляді штрафу.

Відповідачка, розмір заборгованості за відсотками та штрафом, у встановленому законом порядку, не спростувала.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови у позові про стягнення відсотків і неустойки у вигляді штрафу підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові про стягнення заборгованості за пенею та комісією у розмірі 9 602,36 гривень з таких підстав.

Банк просив стягнути із позичальника, як кредит (суму, яку позичальник фактично отримав у позику), так і складові його повної вартості: заборгованість по відсоткам; комісію і неустойку у вигляді пені та штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що 18.05.2015 року відповідачка підписала Генеральну угоду, яка не містить умов про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання (грошової суми та її визначеного розміру), а також зобов`язань щодо сплати комісії (грошової суми та її визначеного розміру) а.с.8,93.

Обґрунтовуючи право вимоги, зокрема щодо стягнення неустойки у вигляді пені і комісії, Банк, крім розрахунку заборгованості за договором, посилався на Генеральну угоду, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору (а.с.4,5).

Матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи Генеральну угоду, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачкою кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати комісії та неустойки у вигляді пені за користування кредитними коштами.

До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України яка визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з травня 2015 по червень 2019 року, тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с.9-32 ).

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 549 ч.1, ст. 551 ч.1 ЦК України).

Генеральна угода від 18.05.2015 року не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання і сплату комісії, а саме, грошової суми та визначеного розміру.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Зважаючи на те, що Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачці Умови, Генеральна угода не містить відомостей про домовленості сторін щодо сплати комісії і неустойки у вигляді пені, а саме, грошової суми визначеного розміру комісії та пені, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачкою кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин, рішення суду першої інстанції у частині відмови у позові про стягнення комісії та пені підлягає залишенню без змін.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі, що Генеральна угода зазначає про згоду відповідачки сплачувати комісію і пеню за порушення грошового зобов`язання до уваги не приймаються, оскільки вказані обставини не випливають зі змісту Генеральної угоди.

Генеральна угода і інші матеріали справи не містить належних доказів того, що позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена із Витягом з Тарифів та Витягом з Умов стосовно сплати комісії та пені, що діяли на момент підписання угоди від 18.05.2015 року і погодилась з ними.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні Генеральної угоди із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими, у даному випадку, умов про сплату комісії та пені.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Саме Банк, як кредитор і позивач, а не відповідачка, повинен довести факт того, що позичальник була ознайомлена і прийняла Умови та Правила, а також Тарифи, що діяли 18.05.2015 року в частині сплати комісії та пені.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Доводи Банка щодо наявності, відповідно до Генеральної угоди від 18.05.2015 року, підстав для стягнення процентів у розмірі 2 570,04 гривень і штрафу у розмірі 1 135,44 гривень, прийняті до уваги і є підставою для задоволення позову у цій частині.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Порушене право Банка щодо стягнення заборгованості за відсотками і штрафу підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом задоволення позову в цій частині.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові про стягнення комісії та пені, а тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права(ст. 376 ч. 1 п.п.1-4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції в частині не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права і неправильно застосував ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України, рішення суду в частині відмови у стягненні процентів та штрафу підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового рішення про задоволення позову щодо стягнення процентів і штрафу.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат підлягає зміні з огляду на наступне.

Суд першої інстанції задовольнив позов Банка в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 6 592,25 гривень.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою (1,5% але не менше 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), ст. 4 ч.1, ч.2 п.1 Закону України «Про судовий збір».

З 01.01.2019 року мінімальний розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, становив 1 921 гривень.

За розгляд справи в суді першої інстанції про стягнення 19 900,09 гривень у травні 2019 року Банк сплатив судовий збір у мінімальному розмірі 1 921 гривень (а.с.3).

За таких обставин, позов Банка, задоволений судом першої інстанції у розмірі 6 592,25 гривень (заборгованість за тілом кредиту), також підлягав оплаті судовим збором у мінімальному розмірі, тобто у розмірі 1 921 гривень.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині незаконності рішення суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 6 592,25 гривень.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів частково задовольняє скаргу зі скасуванням рішення суду першої інстанції в частині і прийняттям нового судового рішення про задоволення позову в частині, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1921 гривень і в суді апеляційної інстанцій в розмірі 2 881,50 гривень (а.с. 3, 77).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.п.1,2, 375 ч.1, ст. 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року в частині відмови у позові про стягнення пені і комісії у розмірі 9 602,36 гривень залишити без змін.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року в частині відмови у позові про стягнення відсотків за користування кредитом і штрафу скасувати, а в частині стягнення судового збору у розмірі 636,36 гривень змінити.

Позов акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення відсотків за користування кредитом і штрафу задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () заборгованість за Генеральною угодою від 18.05.2015 року станом 27.05.2019 року за нарахованими відсотками у розмірі 2 570,04 гривень і штраф у розмірі 1 135,44 гривень, а також судовий збір у розмірі 1 921 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 881,50 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженнюу касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 09.07.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова