Справа № 212/2024/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді: Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання: Борух Ю.К., розглянувши у відсутності сторін та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат " про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я,-

встановив:

В березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він протягом тривалого часу працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 18.02.2014 року йому первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з 10 лютого 2014 року по 01 березня 2015 року з наступним переоглядом 01.02.2015 року, та третю групу інвалідності. Висновком МСЕК від 29.01.2019 року позивачу повторно встановлено 50 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з 01 березня 2019 року по 01 березня 2022 року з наступним переоглядом 01.02.2022 року та третю групу інвалідності.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває стійкий помірний біль у поперековому відділі хребта, з іррадіацією у праву ногу, періодично тягнучий та стріляючий, парестезії в дистальних відділах ноги та підвищена її чутливість до холоду, періодичне оніміння правої стопи, часті судоми гомілкових м`язів, утруднена хода, болі у руках, оніміння у них, підвищена чутливість дистанальних відділів кінцівок до холоду, кашель сухий з виділенням слизового мокротиння, задишка при незначному фізичному навантаженні, важкість у грудній клітці, загальну слабкість. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 204 033,60 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Ухвалою від 25 березня 2020 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами.

23 квітня 2020 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та про зобов`язання позивача або його представника надати для огляду в судове засідання паспорт позивача, довідку МСЕК, Акт форми П-4, виписні епікризи, а також визнання явки позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 30.06.2020 року залишено без задоволення.

Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, та її розмір. Позивачем не доведено вину відповідача у виникненні в нього професійного захворювання. В Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.01.2014 року не вказано конкретних винних посадових осіб ПАТ "Кривбасзалізрудком". Відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв, а отже не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. Позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконував роботу, що і призвело до значної втрати його здоров`я. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК та медична документація є лише документами, що підтверджують виникнення в нього професійного захворювання та втрату працездатності, проте не є беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди позивачу. Вважають, що розрахунок моральної шкоди здійснений позивачем на підставі методики розробленої професором Ерделевським О.М. не може бути використаний позивачем, оскільки він не є експертом та не володіє спеціальними пізнаннями в цій області знань.

Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності доч. 2 ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 10 травня 2000 року по 31 березня 2014 року, працював підземним машиністом електровозу на шахті "Леніна" ВАТ "Кривбасзалізрудком", правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Звільнений 31.01.2014 року на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі в наслідок стану здоровя, що перешкоджає продовженню даної роботи. (копія трудової книжки а.с.5-29).

Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 10.12.2013 р. № 2152 позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба другого ступеня від дії загальних вібрацій: синдромами церебрально-периферичної ангіодистонії з вестибулопатією та вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях; та полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному і поперековому рівнях, стійкий больовий синдром, вейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу ПФС другого ступеня), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий зонхіт першої ст., емфізема легень першої стЛ. ЛН першого ст. (а.с. 12-13).

Висновком МСЕК від 18.02.2014 року йому первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з 10 лютого 2014 року по 01 березня 2015 року з наступним переоглядом 01.02.2015 року та третю групу інвалідності. Висновком МСЕК від 29.01.2019 року позивачу повторно встановлено 50 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з 01 березня 2019 року по 01 березня 2022 року з наступним переоглядом 01.02.2022 року та третю групу інвалідності. (а.с.20,21).

Актом розслідування професійного захворювання від 17.01.2014 року проведеного на ПАТ «Кривбасзалізрудком», встановлено обставини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 , а саме: працюючи в підземних умовах шахти імені Леніна підземним машиністом електровозу, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, виконував роботи з керування електровозами під час відкочування навантажених та порожніх ешелонів, регулював швидкість руху залежно від профілю колій та ваги поїзда, формував ешелони та виконував маневрові роботи, розставляв вагони на місцях вантаження та розвантаження. возив вантажі, завозив порожні вагони, здійснював керування електровозами під час вантаження гірничої маси з люків дозаторів та під час розвантаження на перекидачі, переводив стрілки в дорозі, керував вентиляційними дверима, штовхачами, лебідками та іншими механізмами вантажних розвантажувальних пунктів, очищав, брав участь у зміні акумуляторних батарей, оглядав та опробував механізми керування й ходові частини. Усував неполадки в роботі. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничої загальної вібрації.

Причинами виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 є перевищення гранично допустимих шкідливих факторів виробництва та трудового процесу: умови праці підземного машиніста електровозу, зайнятого повний робочий день пі підземних роботах за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем виробничої загальної вібрації до 3 класу 1 ступеня шкідливості . Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3з вмістом кристалічного кремнію діоксину(SiO2) у пилу від 10% до 70% - 4,2 при гранично допустимій до 2,0. Вібрація загальна транспортно-технологічна, рівень в дБ: 104-106 при гранично допустимому до 101 (а.с.18-19).Винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено, через тривалий час роботи ОСОБА_1 в умовах дії шкідливих факторів ( а.с.19).

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку зушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 50 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває стійкий помірний біль у поперековому відділі хребта, з іррадіацією у праву ногу, періодично тягнучий та стріляючий, парестезії в дистальних відділах ноги та підвищена її чутливість до холоду, періодичне оніміння правої стопи, часті судоми гомілкових м`язів, утруднена хода, болі у руках, оніміння у них, підвищена чутливість дистанальних відділів кінцівок до холоду, кашель сухий з виділенням слизового мокротиння, задишка при незначному фізичному навантаженні, важкість у грудній клітці, загальну слабкість.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповіднодо п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах провідшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавпозивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зурахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності та встановлену третю групу інвалідності, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 100 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 204 033,60 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 153, 237-1КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст. ст. 4,5,13,19,76-81,89,133,141,258-259, 263, 265, 274, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`язадовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави судовій збір в розмірі 1000 гривень.

В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат ", адреса: 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1А, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення, складено та підписано без проголошення 01.07.2020 року.

Суддя: М. Д. Власенко