ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1692/19 Номер провадження 22-ц/814/1112/20Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Одринської Т.В.

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря судових засідань Ряднини І.В.

розглянувши у м. Полтаві у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності, повернення земельної ділянки

за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2019 року Перший заступник прокурора Полтавської області звернувся до суду з позовом про визнання незаконними та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області « Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва» за № 8620-СГ від 22 серпня 2017 року; скасування запису № 22417784 від 15 вересня 2017 року про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0072 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, зобов`язати ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. В обґрунтування позову вказує, що земельна ділянка, яка є предметом спору у даній справі, належить до земель водного фонду України, в зв`язку з чим, відповідно до ст.84 ЗК України, не може передаватись у приватну власність. Прийняття Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області зазначеного наказу та подальша реєстрація права власності на земельну ділянку здійснені з порушенням вимог чинного законодавства.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності, повернення земельної ділянки відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позов про визнання незаконним та скасування наказу,скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності, повернення земельної ділянки пред`явлений неналежним позивачем, оскільки прокурором не доведений той факт, що органи Державної екологічної інспекції України не здійснюють або неналежним чином здійснюють свої повноваження. Крім того, місцевий суд вказав, що в зв`язку з відсутністю чітких та передбачуваних критеріїв визначення меж водоохоронної зони та земель заплави, які б визначалися нормативно-правовими актами чи спеціальними документами, прийнятими відповідно до закону, та були публічно доступними, відсутні підстави стверджувати про законність втручання держави у право власності особи. Висновком експерта лише констатовано місце розташування земельної ділянки, проте не встановлено недобросовісності дій відповідача щодо набуття земельної ділянки.

З рішенням місцевого суду не погодився позивач, в зв`язку з чим оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Частиною третьою вказаного Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Спірна земельна ділянка перебуває під особливою охороною держави, а передача її у власність регламентується нормами законодавства, які в такому випадку порушені та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель. Однак, у вказаного державного органу були відсутні повноваження щодо звернення до суду, оскільки він є відповідачем у справі, тому місцевий суд не врахував, що прокурор правомірно пред`явив указаний позов до суду в інтересах держави як позивач. Також, зазначено, що місцевим судом не враховано, що при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно ураховувати вимоги щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг. При розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок у користування чи у власність є обов`язковим врахування нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації. Законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку водного фонду, загальною площею 0,12 га із земель державної власності не могла ні юридична, ні фізична особа, у тому числі й відповідач. Останній у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для земель водного фонду (статті 1, 3, 4 ВК України) природних ознак (наявності р.Коломак, її берегових ліній, прибережно-захисних смуг) спірної земельної ділянки знала або, проявивши розумну обачність, міг знати про те, що земля водного фонду вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській областівказав, що під час надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність для ведення садівництва, управлінням дотримано вимоги чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 було подано всі документи, які необхідні для надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Вказано, що місцевим судом правомірно враховано, що водоохоронні зони повинні визначатися за проектами землеустрою, які в даному випадку відсутні. Крім того, відповідно до відомостей публічно кадастрової карти земельна ділянка, яка є предметом спору у вказаній справі знаходиться на відстані більше ніж 25 метрів від узрізу води, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказав, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність у прокурора повноважень для звернення до суду з відповідним позовом. Також, зазначає, що належна йому земельна ділянка знаходиться за межами прибережної захисної смуги, а отже не є об`єктом земель водного фонду, який не може передаватись у власність фізичних осіб. Крім того, у відзиві зазначено, що він, як набувач,взагалі не був обізнаний, що його земельна ділянка може входити до водоохоронних об`єктів, тому в разі позбавлення його земельної ділянки він має право на відповідну компенсацію, що узгоджуються з висновками Європейського суду з прав людини. Також, просить стягнути на його користь понесені витрати на надання правової допомоги в розмірі 5000 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області №8620-СГ від 22.08.2017 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва за межами населених пунктів на території Ковалівської сільської ради Полтавського району та надано у його власність земельну ділянку площею 0,1200 га сіножатей (кадастровий номер :00:001:0072) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населених пунктів /а.с.95 т.1/.

Прокурор, звертаючись до суду вказав, що спірна земельна ділянка, розташована в заплаві річки Коломак, тому належить до земель водного фонду, що унеможливлює її виділ у приватну власність, особливо , з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва.

Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: водотоки (річки, струмки).

Частиною першою статті 58 Земельного кодексу України та статтею 4 ВК України визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок.

Пунктом д частини четвертої статті 84 Земельного кодексу України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду.

Згідно з ст.1 Водного кодексу України, заплавні землі - прибережна територія, що може бути затоплена чи підтоплена під час повені (паводка);

Відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України

від 8 травня 1996 р. № 486, до складу водоохоронних зон обов`язково входять заплава річки, перша надзаплавна тераса, бровки і круті схили берегів, а також прилеглі балки та яри.

Частинами 5, 7 ст. 80 ВК України передбачено, що з метою охорони водності малих річок забороняється розорювати заплавні землі та застосовувати на них засоби хімізації та надавати земельні ділянки у заплавах річок під будь-яке будівництво (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд), а також для садівництва та городництва.

Доказом розташування земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0072 в заплавних землях, підтверджується Висновком експертів Київського науково дослідного інституту судових експертиз за № 29639/18-41/24238 -24272/19-41 від 04.09.2019 року, відповідно до якого, земельна ділянка, яка є предметом спору у даній справі, розташована в заплаві річки Коломак. Надання вказаної земельної ділянки для ведення садівництва та особистого селянського господарства, суперечить приписам статті 80 Водного кодексу України / а.с. 203- 216 т.1/.

Зазначена експертиза проведена під час досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000088, зареєстрованого в ЄРДР 18.05.2017 року, за ознаками ч.1 ст.364 КК України / 2001 року/.

Посилання відповідача на те, що вказаний експертний висновок є неналежним доказом, оскільки він був наданий у ході досудового розслідування у кримінальній справі, колегія суддів вважає необгрунтованими за наступних підстав.

Проведення судових експертиз під час розгляду справ в порядку цивільного судочинства врегульовано статтями 103-106 ЦПК України, якими встановлено певні вимоги до висновку експерта та необхідність в обов`язковому порядку попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, в силу яких висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 102 ЦПК України висновок експерта- докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства та Закону України «Про судову експертизу».

За таких обставин, оскільки зазначений висновок комплексної земельно технічної експертизи та з питань землеутрою, проведеної в кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування в цивільній справі, а відповідач та його представник не заявляли клопотання про проведення експертизи в цивільній справі, колегія суддів враховує вказаний експертний висновок та оцінює його разом з іншими доказами у справі.

Також, доказом місця розташування спірної земельної ділянки в заплавних землях є лист Полтавського обласного управління водних ресурсів за № 01-2/1084 від 29 вересня 2017 року, відповідно до якого спірна земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0072 розміщена за межами території міста Полтави / мікрорайону селища Лісок), в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак / а.с.40-45 т.1/.

Крім того, відповідно до листа Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за №868 від 21 вересня 2017 року, згідно матеріалів « Перерозподіл земель між землеволодільцями та землекористувачами на території Ковалівської сільської ради народних депутатів Полтавського району Полтавської області / радгосп технікум ім. Макаренка) від 1992 року ( картографічних матеріалів) земельні ділянки, до яких входить земельна ділянка, виділена ОСОБА_1 , відноситься до заболочених сіножатей та знаходяться місцями болота ( землі водного фонду). / а.с. 61-62 т.1/.

Таким чином, встановивши, що спірна земельна ділянка знаходиться в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак, наказ ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про надання вказаної земельної ділянки для ведення садівництва та особистого селянського господарства, суперечить приписам статті 80 Водного кодексу України, тому є незаконним та підлягає скасуванню, а земельна ділянка підлягає поверненню у власність держави.

Посилання відповідачів на правомірність дій ГУ Держгеокадастру у Полтавській області при вирішенні питання про виділ ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, оскільки був відсутній проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги, що в свою чергу виключає можливість обізнаності щодо розташування спірної земельної ділянки в заплавних зонах, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами Земельного та Водного кодексів України, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу у розмірі й межах, встановлених законодавством.

Водночас, відсутність цього проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може розцінюватись як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість до її встановлення передавати у приватну власність ділянки, що підпадає під нормативно визначену зону від урізу вод та водоохоронні зони, такі як заплавні землі.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача на те, що позбавлення права власності на спірну земельну ділянку є протиправним втручанням держави в право на мирне володіння майном, враховуючи наступне.

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Положення частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Відповідно до листа Полтавського обласного управління водних ресурсів від 29.09.2017 року № 01-2/1084, проекти землеустрою, щодо відведення чи надання у користування юридичним чи фізичним особам земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0072, на розгляд та погодження, як це передбачено розділом 3 статті 186-1 Земельного кодексу України, до Полтавського облводресурсів чи інших органів водного господарства, не подавалися. Усі 26 земельних ділянки, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0072, розміщені в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак.

Відповідач ОСОБА_1 також не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, мав би знати про те, що ділянка має ознаки земель водного фонду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, не суперечать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого Протоколу.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, наділений правом на пільгове першочергове відведення земельної ділянки. Оскільки виділ земельної ділянки органом держгеокадастру відбувся з порушенням вимог Земельного кодексу України та Водного кодексу України, внаслідок чого, незаконно виділена земельна ділянка підлягає поверненню у власність Держави, ОСОБА_1 не реалізував своє законне право на виділ йому земельної ділянки та має право на повторний розгляд вказаного питання.

Щодо доводів відповідачів про відсутність у прокурора підстав для представництва Держави у вказаній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Закону України « Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 листопада2016 року № 910-р «Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» Держгеокадастр отримав всі функції та повноваження із здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, передбачені Законом України від 19 лютого 2003 року «Про державний контроль за використанням та охороною земель.

Спірна земельна ділянка перебуває під особливою охороною держави, а передача її у власність регламентується нормами законодавства, які в такому випадку порушені та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак саме Держгеокадастр допустив порушення законодавства України та є відповідачем у справі, тому, на думку колегії суддів, прокурор правомірно пред`явив указаний позов до суду в інтересах держави як позивач.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованим, в зв`язку з чим рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи обґрунтованість позову та апеляційної скарги , сплачений прокуратурою судовий збір за подання позову в розмірі 5763 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 8644, 50 грн. підлягає стягненню з ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, як органу який допустив безпосереднє порушення норм земельного та водного законодавства.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності, повернення земельної ділянки задовольнити/

Визнати ненезаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області « Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва» за № 8620-СГ від 22 серпня 2017 року.

Скасувати запис № 22417784 від 15 вересня 2017 року про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0072 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській областіна користь Прокуратури Полтавської області сплачений судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 14407, 50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ___________________ О.О.Панченко ______________ В.П.Пікуль