КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 377/749/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/ 7401/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Малишенко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

7 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Макаровій К.В.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Гарнаги Павла Анатолійовича в інтересах Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

1 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» , посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до наказу № 16 л/с від 6 березня 2012 року вона з 6 березня 2012 року була прийнята на роботу до Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» на посаду бухгалтера 2-ї категорії в бухгалтерію по переведенню з ДСП «Чорнобильська АЕС».

Згідно наказу № 408-ос від 30 серпня 2019 року вона була звільнена з займаної посади бухгалтера 2-ї категорії Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» з 3 вересня 2019 року у зв`язку із скороченням за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що наказ не містить чітко визначених законом підстав такого звільнення в зв`язку зі скороченням за п.1 ст.40 КЗпП України, адже скорочення чисельності та скорочення штату поняття не тотожні, відтак, її звільнення з роботи за вищевказаною підставою є незаконним, оскільки воно було проведено з грубим порушенням чинного трудового законодавства України.

Просила, з урахуванням уточнень, визнати незаконним та скасувати наказ № 408-ос від 30 серпня 2019 року Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера 2-ї категорії АУП Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» з 3 вересня 2019 року, поновити ОСОБА_1 з 3 вересня 2019 року на посаді бухгалтера 2-ї категорії АУП на Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС», яке є правонаступником Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня її звільнення з роботи, 3 вересня 2019 року, і по день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі, та понесені судові витрати за надання професійної правничої допомоги.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 17 лютого 2020 рокупозов ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ голови Комісії з реорганізації Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» № 408-ос від 30 серпня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера 2-ї категорії АУП Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» з 3 вересня 2019 року.

Поновлено ОСОБА_1 з 3 вересня 2019 року на посаді бухгалтера 2-ї категорії АУП на Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС».

Стягнутоз Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 4 вересня 2019 року по 17 лютого 2020 року в сумі 95245 гривень 86 копійок без урахування передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Гарнага П.А. в інтересах Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з01.03.1996 року була прийнята на роботу на ПО Чорнобильська АЕС (ДСП «Чорнобильська АЕС») та працювала на різних посадах до 05.03.2012 року.

05.03.2012 року звільнена по переводу в ДП «УЗФО ЧАЕС» відповідно до п.5 ст.36 КЗпП.

З 06.03.2012 року прийнята на посаду бухгалтера 2-ї категорії в бухгалтерію по переведенню з ДСП «Чорнобильська АЕС», відповідно до наказу № 16 л/с від 06 березня 2012 року до Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» (ДП «УЗФО ЧАЕС»).

03.09.2019 року звільнена з займаної посади у зв`язку з скороченням, п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу № 404-ос від 30.08.2019 року ( т.1, 12-22).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом голови Державного агентства України з управління зоною відчуження від 14 березня 2019 року № 42-19 «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», в редакції наказів від 20.03.2019 року № 50-19, від 26.03.2019 року № 61-19, від 16.04.2019 року № 76-19 припинено Державне підприємство «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», в результаті реорганізації шляхом його приєднання до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС», ; установлено, що ДСП ЧАЕС є правонаступником майна, прав і обов`язків ДП УЗФО ЧАЕС; утворено Комісію з реорганізації та затверджений План заходів з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС( т.1, а.с.40, 102,103, т.4 а.с.41).

19 червня 2019 року головою Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС було затверджено та погоджено з головою ДАЗВ штатний розпис ДП УЗФО ЧАЕС, в якому відділ бухгалтерії та посада, яку займала позивач в цьому відділі - бухгалтер 2 категорії не передбачені (т.2 а. с. 2-25).

Наказом голови Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС № 114 від 26.06.2019 року введено в дію вказаний штатний розпис ДП УЗФО ЧАЕС з 26.06.2019 року (т.2 а. с. 1).

27 червня 2019 року головою Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС видано наказ № 116 «Про заходи в зв`язку з припиненням ДП УЗФО ЧАЕС та приєднанням до ДСП ЧАЕС», в якому, зокрема, зазначено, що персоналу, який підлягає звільненню з ДП УЗФО ЧАЕС внаслідок скорочення, забезпечити вручення персонально кожному працівнику повідомлення про скорочення та ознайомити під підпис з інформацією про наявні на ДСП ЧАЕС вакансії для можливого працевлаштування; працівникам, які підлягають скороченню, у разі надання згоди працювати на будь-якій із запропонованих вакансій, подавати відповідні заяви про прийняття на роботу на ДСП ЧАЕС до спливу 2-місячного терміну (т.1а.с. 239-240).

3 липня 2019 року позивачу було вручено повідомлення про скорочення штату працівників № 68 від 01.07.2019 року, в якому зазначено, що відповідно до наказу ДАЗВ від 14.03.2019 року № 42-19 зі змінами та доповненнями «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» припинено ДП УЗФО в результаті реорганізації шляхом приєднання до ДСП ЧАЕС. Тому в ДП УЗФО здійснюється скорочення штату працівників через реорганізацію підприємства. Посада, яку вона займає, відсутня в штатному розписі ДСП ЧАЕС і підлягає скороченню. Також повідомлено про те, що у підрозділах ДСП «Чорнобильська АЕС» відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування. У разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, вона буде запропонована їй у відповідності до чинного законодавства ( т.1 а.с.25 ).

Наказом голови Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС № 408-ос від 30.08.2019 року «Про припинення трудового договору» бухгалтера другої категорії бухгалтерії АУП ОСОБА_1 з 03.09.2019 року звільнено у зв`язку зі скороченням, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу ДАЗВ від 14.03.2019 року № 42-19 зі змінами та доповненнями «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», наказу ДП УЗФО ЧАЕС № 105 від 13.06.2019 «Про зміни в організації виробництва і праці», наказу ДП УЗФО ЧАЕС № 116 від 27.06.2019 «Про заходи в зв`язку з припиненням ДП УЗФО ЧАЕС та приєднанням до ДСП ЧАЕС».

Таким чином, підставами припинення трудового договору з ОСОБА_1 згідно з п.1 ст.40 КЗпП України стали наказ ДАЗВ від 14.03.2019 року № 42-19 зі змінами та доповненнями «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», наказ ДП УЗФО ЧАЕС № 105 від 13.06.2019 «Про зміни в організації виробництва і праці», наказ ДП УЗФО ЧАЕС № 116 від 27.06.2019 «Про заходи в зв`язку з припиненням ДП УЗФО ЧАЕС та приєднанням до ДСП ЧАЕС», тобто, реорганізація ДП УЗФО ЧАЕС шляхом приєднання до ДСП ЧАЕС.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено підстави для припинення трудового договору.

Зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору (ч. 3 вказаної статті).

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, при зміні власника підприємства, а також його реорганізації (злиття, приєднання, поділ, перетворення) трудові відносини, за згодою працівника, продовжуються, припинення в цих випадках трудового договору (контракту) з ініціативи адміністрації можливо тільки при скороченні чисельності або штату працівників.

Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, і про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналіз положень ч. 2 ст. 40 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та ст. 49-2 КЗпП України у їх сукупності дає підстави для висновку, що важливою умовою при звільнені працівника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є об`єктивна неможливість перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Судом встановлено, що з моменту вручення 03.07.2019 року позивачу повідомлення про скорочення штату працівників, в якому було зазначено про відсутність вакантних посад, які могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування у підрозділах ДСП «Чорнобильська АЕС», та до моменту її звільнення, головою Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС позивачу не було запропоновано жодної наявної вакансії на ДСП ЧАЕС.

В той же час, наявність вакансій, які могли та повинні були бути запропоновані позивачу на ДСП ЧАЕС підтверджується звітами про вакансії на ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису за період з 02.07.2019 року по 02.09.2019 року. Відповідно до вказаних звітів вакантними були такі посади, які могли бути запропоновані позивачу, зокрема: ЦПРВ/ДПзТРАВ/Група обслуговування майданчика тимчасового складування технологічних матеріалів - дезактиваторник 3 розряду( вказана посада була вакантною станом на 03.07.2019 року, коли позивачу було повідомлення про скорочення штату працівників); Адміністративно-господарський цех/ДСОСПтаДЗІЗП/Група з санітарного обслуговування сан перепускників АПК-1 та ЗО - дезактиваторник 2 розряду; Відділ організації харчування/Їдальня № 19/Група обслуговування підрядних організацій - мийник посуду 2 розряду (т.2 а.с. 191-219).

Судом встановлено, що позивач відповідає кваліфікаційним вимогам до вказаних посад, зазначених у витягах з робочих інструкцій цих посад (т.5 а.с. 217-219, 220-222, 223-225).

В судовому засіданні також встановлено, що вказані звіти про вакансії на ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису за період з 02.07.2019 року по 02.09.2019 року електронною поштою працівником відділу управління персоналом ДСП ЧАЕС ОСОБА_2 направлялись 02.07.2019 року, 08.07.2019 року, 15.07.2019 року, 22.07.2019 року, 29.07.2019 року, 05.08.2019 року, 12.08.2019 року, 19.08.2019 року, 27.08.2019 року, 02.09.2019 року, 09.09.2019 року, 16.09.2019 року, голові Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС (т.4 а. с. 28-39).

Зазначені обставини свідчать про те, що у голови Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС була об`єктивна можливість за відсутності вакансії на ДП УЗФО ЧАЕС, яке перебувало на стадії припинення, запропонувати позивачу вакансії на ДСП ЧАЕС, на які вона могла бути переведена за її згодою, оскільки іншим працівникам пропонувалася робота, і їх було переведено.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, що у зв`язку зі скороченням посади позивача її неможливо було перевести за її згодою на іншу роботу на ДСП ЧАЕС, яке стало правонаступником ДП УЗФО ЧАЕС, що позивач була ознайомлена з переліком вакантних посад на ДСП ЧАЕС та відмовилась від переведення на ці посади.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільненні позивача мали місце порушення встановленого законом порядку звільнення ОСОБА_1 , - не виконано обов`язок по працевлаштуванню позивача та не запропоновано іншої наявної вакантної посади на ДСП ЧАЕС, як на підприємстві-правонаступнику, до якого перейшли всі права та обов`язки ДП УЗФО ЧАЕС, в тому числі і обов`язки у трудових правовідносинах, не встановлено факту неможливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на цьому підприємстві і факту відмови позивача від переведення на іншу роботу.

Відтак, суд першої інстанції вважав вимоги щодо поновлення на роботі і визнання незаконним наказу голови Комісії з реорганізації Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» № 408-ос від 30.08.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з 3 вересня 2019 року із займаної посади бухгалтера 2 категорії бухгалтерії ДП УЗФО ЧАЕС обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно із п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема, в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно з довідкою ДСП «Чорнобильська АЕС» № 131 від 04.02.2020 року середньоденна заробітна плата бухгалтера 2 категорії ДП «УЗФО Чорнобильська АЕС» ОСОБА_1 на день звільнення, обчислена відповідно до положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, склала 835,49 гривень, що сторонами не заперечувалася ( т.5 а.с.240).

Відповідно до довідки ДСП ЧАЕС № 694 від 22.10.2019 року, згідно з виробничим графіком № 2 підсумованого обліку робочого часу з двома вихідними днями для денного персоналу ДСП ЧАЕС, що працює в зоні відчуження, на 2019 рік кількість робочих днів становить: вересень - 21 день, жовтень -22 дня, листопад 21 день, грудень - 21 день ( т.1, а.с.237).

Відповідно наказу №1746 від 29.11.2019 року про затвердження виробничих графіків роботи на 2020 рік ДСП «ЧАЕС» та виробничого графіку підсумкового обліку робочого часу з двома вихідними днями для денного персоналу ДСП ЧАЕС, що працює в зоні відчуження, на 2020 рік встановлено у січні 2020 року - 20 робочих днів, у лютому 2020 року - 20 робочих днів (т. 5 а. с.173, 174).

Судом встановлено, що вимушений прогул розпочався з 4 вересня 2019 рокуі по день ухвалення рішення суду, тобто по 17 лютого 2020 року.

Кількість робочих днів за вказаний період становить 114 днів, тоді середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується наступним чином: 835,49 гривень (середньоденна заробітна плата) х 114 (кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 4 вересня 2019 року по 17 лютого 2020 року) = 95245 гривень 86 копійок, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як середній заробіток за час вимушеного прогулу, з якого необхідно під час виплати здійснити відрахування передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що ДСП «ЧАЕС» стало правонаступником ДП УЗФО ЧАЕС лише з 13 січня 2020 року, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач був зобов`язаний працевлаштувати позивача та надати пропозиції щодо наявних вакансій, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Так, судом встановлено, що Наказом голови Державного агентства України з управління зоною відчуження від 14 березня 2019 року № 42-19 «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», в редакції наказів від 20.03.2019 року № 50-19, від 26.03.2019 року № 61-19, від 16.04.2019 року № 76-19 припинено Державне підприємство «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», в результаті реорганізації шляхом його приєднання до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС», ; установлено, що ДСП ЧАЕС є правонаступником майна, прав і обов`язків ДП УЗФО ЧАЕС; утворено Комісію з реорганізації та затверджений План заходів з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС.

Згідно зі ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов`язки припиненої юридичної, несе відповідальність за її зобов`язаннями в повному обсязі (ст. 107 ЦК України).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» припинило свою діяльність як юридична особа 13 січня 2020 року, номер запису: 3001075, правонаступником визначено Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС», .

Пунктом 3.12 Статуту Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» в новій редакції, затвердженого наказом ДАЗВ від 18.12.2019 року № 259-19, витяг з якого долучено до матеріалів справи, визначено, що підприємство є правонаступником майна, прав і обов`язків Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» в результаті реорганізації Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» шляхом його приєднання до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС».

Виходячи з наведеного, ДСП ЧАЕС, як правонаступник, з 1 липня 2019 року прийняло на себе основні функції підприємства ДП УЗФО ЧАЕС, до внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення ДП УЗФО ЧАЕС.

Підставами для припинення трудового договору з ОСОБА_1 стала саме реорганізація ДП УЗФО ЧАЕС шляхом приєднання до ДСП ЧАЕС, крім того, наказом голови Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС «Про заходи в зв`язку з припиненням ДП УЗФО ЧАЕС та приєднанням до ДСП ЧАЕС» № 116 від 27 червня 2019 року визначено: персоналу, який підлягає звільненню з ДП УЗФО ЧАЕС внаслідок скорочення, забезпечити вручення персонально кожному працівнику повідомлення про скорочення та ознайомити під підпис з інформацією про наявні на ДСП ЧАЕС вакансії для можливого працевлаштування; працівникам, які підлягають скороченню, у разі надання згоди працювати на будь-якій із запропонованих вакансій, подавати відповідні заяви про прийняття на роботу на ДСП ЧАЕС до спливу 2-місячного терміну.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як підприємство правонаступник зобов`язаний був запропонувати наявні вакантні посади на ДСП ЧАЕС.

Не можуть бути прийнятими до уваги й доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що визначати чисельність працівників та штатний розпис є правом роботодавця і не потребує доведення в суді та обґрунтування доцільності такого скорочення, що у штаті відповідача відсутні ідентичні посади, яку обіймала позивач, оскільки,як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 4 ст. 36 КЗпП).

Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберігалося його попереднє місце роботи.

У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести посаду, яка була скорочена. Можливість поновлення незаконно звільненого працівника до проведення реорганізації, напряму пов`язана з збереженням його посади у новоутвореному внаслідок реорганізації підприємстві.

У випадку реорганізації підприємства, можливість поновлення працівника на посаді продовжує існувати, і у такому випадку працівник має бути поновлений на підприємстві-правонаступнику, яке крім отримання в порядку правонаступництва майнових прав реорганізованого підприємства отримало його обов`язки щодо працевлаштування його працівників (ч. 1 ст. 104 ЦК України), та рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Доводи апелянта, що позивач повинна була скористатися правом самостійного працевлаштування, не ґрунтуються на положеннях закону, оскільки обов`язок працевлаштування працівника, який підлягає скороченню, покладено на роботодавця відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватись добросовісно, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та безпідставно витребував документи в порушення ст. 83 ЦПК України, та не надав оцінки усім аргументам відповідача, оскільки це не вплинуло на правильність висновків суду і не призвело до неправильного вирішення спору.

Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Враховуючи наведе, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Гарнаги Павла Анатолійовича в інтересах Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 8 липня 2020 року.

Головуючий

Судді