Справа № 183/4530/19
№ 2/183/969/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новомосковської міської Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора, в якому просить визнати за ним право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 24 серпня 2013 року помела його матір ОСОБА_2 , яка за життя, на підставі відповідних свідоцтв про право на спадщину, набула право власності на 2/3 частини домоволодіння за АДРЕСА_1 . 1/3 частина зазначеного домоволодіння належала позивачеві, на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Звернувшись у встановлений законом строк до Новомосковської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки його матір за життя належним чином не здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Крім того, разом зі спадкодавцем вони здійснили переобладнання житлового будинку, внаслідок чого загальна та житлова площа будинку, а також його складові частини.

Таким чином, позивач зазначає, що не має можливості в позасудовому порядку реалізувати свої спадкові права, тому звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 24 липня 2019 відкрите провадження у справі (а.с. 28-29).

Цією ж ухвалою зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після померлої ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року до участі у розгляді справи залучено державну архітектурно-будівельну інспекцію.

В судове засідання всі учасники справи не з`явилися, представник позивача звернулася до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність, одночасно позов підтримали.

Представник відповідача відзив на позов не надав, в судове засідання надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність,

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду надано свідоцтво про право на спадщину за законом, що було видане Новомосковською державною нотаріальною конторою 20.10.1987 року, у відповідності до якого після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцями в рівних частинах є його дружина ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 . Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Суду надано копію свідоцтва про право на спадщину, що було видане Новомосковською державною нотаріальною конторою 16.03.1993 року, у відповідності до якого після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем 1/3 частини житлового будинку за АДРЕСА_1 являється його матір ОСОБА_2 (а.с. 15).

Таким чином, подані правовстановлюючі документи свідчать про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали набули у спільну часткову власність зазначене вище домоволодіння, ОСОБА_2 мала у власності 2/3 частини домоволодіння, ОСОБА_1 - 1/3 частину.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про її смерть (а.с. 13).

Матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 містять дані про наступне.

11 січня 2014 року син спадкодавця - ОСОБА_1 звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 61).

19 липня 2019 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальної дії відповідною постановою (а.с. 10,11).

Суду надано копію технічного паспорту на домоволодіння за АДРЕСА_1 , у відповідності до якого на території домоволодіння в період часу з 1966 року по 2000 рік здійснене наступне будівництво: житлового будинку під літерою Б загальною площею 211,8 кв.м., житловою площею 106,6 кв.м., прибудови - б2, прибудови б3, гаражу Е, сараю Ж, літньої кухні И, вбиральні З, сараю Л, сараб М, гаражу Н, сараю О, погребу, приміщення для душа П, літнього душу Р, колодязю К, огорожі № 3, хвіртки № 9, воріт № 6, хвіртки № 7, воріт № 8, огорожі № 9, покриття 1 (а.с. 18-20).

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

А згідно вимог ст. 82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За правилами статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За з містом ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачам и земельних ділянок у такому порядку: 1)отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2)розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3)затвердження проектної документації; 4)виконання підготовчих та будівельних робіт; 5)прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6)реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку ст.331 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК України).

З контексту ч.ч.3,4 ст.376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм ч.3 ст.376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення ч.1 ст.376 ЦК України, а саме: наявність у особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Саме до таких правових висновків щодо застосування ст.ст.331, 376 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року (справа №6-225цс14).

В даному, конкретному випадку, суду надано достатніх доказів про те, що спадкодавець та позивач використала відведену земельну ділянку, відповідно до вимог земельного законодавства, що діяло на момент переобладнання всього домоволодіння, однак належним чином не ввели в експлуатацію новостворене нерухоме майно. Даних про порушення будівельних норм та правил у збудованому об`єкті нерухомості судом не встановлено. При цьому матеріали інвентаризаційної справи не містять доказів порушення прав інших осіб, в зв`язку зі здійсненим самочинним будівництвом.

Матеріали справи, досліджені судом, містять висновок про технічний стан несучих та огороджувальних конструкцій і інженерних мереж індивідуального житлового будинку, у відповідності до якого всі побудови та споруди на території домоволодіння за АДРЕСА_1 закінчені будівництвом, їх технічний стан є задовільним, об`єкт відповідає вимогам ДБН В1.2-14:2018 Система забезпечення надійності та безпеки будівельних об`єктів загальні принципи забезпечення надійності та конструктивності безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ. Об`єкт розташований на окремій огородженій земельній ділянці та має окремий в`їзд на територію, що дає можливість виділити об`єкт, як самостійний, такий, що відповідає нормативним вимогам.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, зважаючи на смерть одного зі співвласників переобладнаного житлового приміщення, вирішення спору в позасудовому порядку не можливе.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Новомосковської міської Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за законом,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку під літерою Б загальною площею 211,8 кв.м., житловою площею 106,6 кв.м., прибудови - б2, прибудови б3, гаражу Е, сараю Ж, літньої кухні И, вбиральні З, сараю Л, сараб М, гаражу Н, сараю О, погребу, приміщення для душа П, літнього душу Р, колодязю К, огорожі № 3, хвіртки № 9, воріт № 6, хвіртки № 7, воріт № 8, огорожі № 9, покриття 1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через канцелярію Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя О.В. Сорока.