Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6019/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.

за участю представника

позивача адвоката Старик В.М.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу виховання та спілкування батька з дитиною, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Старик В.М., звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси із позовом (в подальшому уточненим в редакції від 23.01.2020, який прийнятий судом) до ОСОБА_1 , в якому просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 та надати дозвіл на неодноразові тимчасові виїзди за межі України ОСОБА_3 в супроводі матері ОСОБА_2 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 до досягнення ОСОБА_3 16-тирічного віку.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.08.1997 між нею та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.

За час шлюбу у позивачки та ОСОБА_1 народилось двоє дітей, зокрема, донька - ОСОБА_3 . Зважаючи на той факт, що спільне життя не склалось, 04.01.2017 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас у справі №711/10649/16-ц шлюб було розірвано.

Вказує, що із самого народження донька постійно перебуває під опікою позивачки, вона з донькою нерозлучні і між ними існують теплі стосунки. Позивачка добросовісно виконує свої материнські обов`язки, веде звичайний спосіб життя, не має поганих звичок (не палить, не вживає спиртних напоїв, не вживає наркотичних засобів), не перебуває на обліку в психіатрів чи наркологів, повністю дієздатна, має стійкі соціальні зв`язки.

З моменту розірвання шлюбу малолітня донька весь час проживає з матір`ю в місті Києві. На сьогоднішній день позивачка з малолітньою донькою орендують квартиру в місті Києві, а тому фактичним місцем проживання позивача та малолітньої доньки є адреса: АДРЕСА_1 . В даній квартирі для доньки створені всі необхідні умови для її комфортного проживання, розвитку та відпочинку, донька забезпечена всіма необхідними матеріально-побутовими умовами.

Малолітня донька ходить до Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 24 ім. О. Білаша з поглибленим вивченням іноземних мов Шевченківського району міста Києва, відвідує гуртки та, зокрема, професійно займається бальними танцями. Зважаючи на вказане, в зв`язку з необхідністю участі в різного роду дитячих змаганнях, позивач та малолітня донька, в тому числі, декілька разів на рік їздять за кордон. Позивачка є матеріально-забезпеченою особою. Приділяє значний час для розвитку малолітньої дитини. Донька відвідує навчальний заклад, який знаходиться поряд з її місцем проживання. Теперішнє місце проживання є звичним оточенням дитини. Не має наміру перешкоджати відповідачу здійснювати свої права та обов`язки як батька щодо їх спільної дитини, однак з урахуванням віку дитини, її потреб, інтересів та усталеного способу життя, враховуючи, що вона, як мати, піклується про свою доньку, створює умови для проживання, навчання та розвитку, забезпечує її всім необхідним, харчуванням, одягом тощо, піклується про стан її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, з огляду на психологічний контакт між нею та донькою та їх прив`язаність одна до одної, для забезпечення найвищих інтересів дитини, донька проживає разом із матір`ю.

До моменту звернення з даною заявою батько дитини - відповідач ОСОБА_1 з великими труднощами та все ж надавав нотаріальні згоди на виїзд доньки за кордон, проте на сьогоднішній день з невідомих причин від надання такої згоди останній відмовляється та щораз шукає нові причини для уникнення відвідування нотаріуса, незважаючи на повну організацію цього процесу та оплату послуг нотаріуса зі сторони матері.

Влітку 2019 року позивач та малолітня донька знову мають намір взяти участь у змаганнях з бальних танців, які будуть проведені за межами території України, проте без згоди батька така поїздка за кордон не можлива.

З моменту розлучення відповідач жодного разу не надавав позивачу фінансової підтримки для утримання малолітньої дитини та лише погрожує поданням позовів. В свою чергу, позивач жодним чином не перешкоджає відповідачу бачитися з донькою, не подавала позову про стягнення аліментів та не потребує від відповідача будь-якої допомоги, окрім як дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Тож, враховуючи вказані вище обставини та небажання батька надати згоду на виїзд доньки за кордон, зважаючи на потребу малолітньої дитини у здоровому соціальному та психологічному розвитку, звернулася до суду та просить винести рішення, яким визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 та надати дозвіл на неодноразові тимчасові виїзди за межі України для участі у змаганнях, спортивних зборах, семінарах до наступних країн: Росії, Білорусі, Молдови, Литви, Латвії, Грузії, Вірменії, Польщі, Австрії, Швеції, Німеччини, Франції, Італії, Іспанії, Нідерландів, Греції, Кіпру, Великобританії, Фінляндії, Китаю, Турції, Єгипту, Болгарії, Чехії, Чорногорії , - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері ОСОБА_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 до досягнення ОСОБА_3 16-річного віку. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 02.10.2019 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Також залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві Державної адміністрації.

29.11.2019 відповідач ОСОБА_1 надав до суду зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні.

Свої зустрічні вимоги мотивує тим, що 04.01.2017 між ним та відповідачем - ОСОБА_2 за рішенням Придніпровського районного суду прийнято рішення про розірвання шлюбу. У шлюбі у них народилося двоє дітей - син ОСОБА_5 , 1998 року народження і донька ОСОБА_3 , 2008 року народження. Після розірвання шлюбу неповнолітня донька проживала з мамою в місті Києві за невідомою йому адресою. Вказує, що з часу розірвання шлюбу він позбавлений можливості бачитися з неповнолітньою донькою, брати участь у її вихованні, не має з нею зв`язку та не знав (до моменту отримання позову ОСОБА_2 -18.10.2019) про те, де вона проживає. На чисельні прохання надати йому можливість бачитися з дитиною отримував однотипні відповіді: «Тобі ніхто не заважає бачитися з дитиною...». На уточнюючі запитання: «Коли саме? Такого-то числа або такого?» знову лунає: «Тобі ніхто не забороняє бачитися з дитиною...».

За три з половиною роки він бачився з донькою один раз півдня в Києві, де як зазначає, її було передано біля станції метро, й біля цієї ж станції метро забрано. Свою поведінку відповідачка ніяк не пояснює. Ще її співмешканець через листування в месенджері один раз навесні 2017 року до початку весняних канікул запропонував йому зустрічати доньку в Києві, супроводжувати її на заняття в позашкільні секції, а на ніч повертати «додому». Потім відкинув цю пропозицію, як принизливу та нереалістичну.

Зазначає, що він працює головним редактором Інформаційно-аналітичного видання «Провінція», директором інформаційного агентства «Контекст - Черкаси», є позаштатним політичним експертом на двох черкаських телеканалах, характер його роботи вимагає щоденного й повного занурення в роботу. За таких умов супроводження впродовж кількох днів дитини в іншому місті означатиме зупинку його професійної діяльності. Відповідачці та її співмешканцю про це відомо.

До того ж, вказує, що факти, викладені позивачкою ОСОБА_2 - відповідачкою за його зустрічним позовом, у її позові не відповідають дійсності, а саме: до моменту фактичного розлучення з нею в червні 2016 року ОСОБА_3 перебувала під їхньою спільною опікою. При цьому він приділяв їй більше часу, бо ОСОБА_2 працювала над кандидатською дисертацією, регулярно їздила на різноманітні заходи по Україні. Тому природно, що значну частину клопотів про дитину за їхнім спільним рішенням взяв на себе він. Крім того, лише завдяки поданому нею позову, він нарешті зміг дізнатися адресу проживання їхньої спільної дитини. Раніше на її неодноразові прохання повідомити, де вона проживає в Києві з їхньою донькою та її співмешканцем, відповідач відмовчувалася.

Окрім цього, не відповідає дійсності те, що він неохоче надає згоду на виїзд дитини за кордон, оскільки він тричі підписував нотаріальний дозвіл на виїзд доньки без зволікань і якихось умов. Навесні 2019 року, попросив відповідачку разом з дозволом на виїзд оформити через нотаріуса графік його побачень з донькою, але вона проігнорувала його пропозицію.

Таким чином, свідомо позбавляючи дитину права бачитися з батьком, сама ОСОБА_2 та її співмешканець, близько року блокують доньці можливість їздити за кордон на спортивні змагання й відпочинок.

Зауважує, що ним ніколи не чинилося перешкод для розвитку дитини (поки вони були разом, він тільки й займався, що розвитком доньки, не шкодуючи ні часу, ані грошей), тим більше її поїздок за кордон на змагання та відпочинок. Втім, після того, як його усунули від спілкування з рідною донькою, змушений був використати єдиний аргумент для налагодження діалогу з відповідачем.

Використовуючи матеріали переписки, як доказ, вона надає уривки з розмови, не наводить всю розмову, в якій він доступно зазначає, що має право бачити свою дитину і просить її не чинити йому перешкод у цьому. Ніколи не відмовляв у наданні згоди на виїзд доньки за кордон і не робитиме цього надалі.

Таким чином, просить суд, зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні, забезпечити його участь у вихованні його доньки, ОСОБА_3 , 2008 року народження, та надати право на побачення з неповнолітньою дитиною двічі на місяць впродовж вихідних днів (субота-неділя), а також 50 % канікулярного часу проводити з дитиною.

15.01.2020 адвокатом ОСОБА_2 - Стариковим В.М. подано відзив на зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, в якому зазначає, що відповідачка по зустрічному позову - ОСОБА_2 не перешкоджала, не перешкоджає і не буде перешкоджати йому в участі у спілкуванні та вихованні доньки - ОСОБА_3 , 2008 року народження, обставини щодо перешкоджань побаченням з неповнолітньою донькою, які викладені у зустрічній позовній заяві, не відповідають дійсності. Зазначено, що незважаючи на викладені необґрунтовані доводи позивача у своїй зустрічній позовній заяві, відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо задоволення позовних вимог по зустрічному позову.

31.01.2020 ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив щодо зустрічної позовної заяви про усунення перешкоду спілкуванні з дитиною та її вихованні, в якій просить зобов`язати відповідачку надати можливість безперешкодно бачитися з донькою та брати участь у її вихованні ОСОБА_1 , батькові дитини.

Ухвалою суду від 14.02.2020 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 про уточнення позовних вимог та прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, який об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон; а також залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації (орган опіки та піклування) та зобов`язано надати до суду висновок щодо розв`язання спору за первісним позовом та за зустрічним позовом, відповідно до ст. 19 СК України.

24.02.2020 ОСОБА_1 було надано відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні, забезпечити його участь у вихованні доньки, ОСОБА_3 , 2008 року народження, та надати право на побачення з неповнолітньою дитиною двічі на місяць впродовж вихідних днів (субота-неділя), а також 50 % канікулярного часу проводити з дитиною; визначити теперішнє місце проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 ; для убезпечення доньки від непередбачуваного характеру відносин між ОСОБА_2 та її співмешканцем у майбутньому, і для усунення можливості ОСОБА_2 безперешкодно вивезти дитину за кордон у разі розриву відносин з цивільним чоловіком - заборонити ОСОБА_3 виїжджати за кордон на відпочинок та для участі в спортивних змаганнях без його нотаріально завіреного дозволу.

24.02.2020 ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив щодо зустрічної позовної заяви про усунення перешкоду спілкуванні з дитиною та її вихованні, аналогічну відповіді поданій ним 31.01.2020.

28.02.2020, закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом - відповідачки за зустрічним позовом - адвокат Старик В.М. підтримав уточнені позовні вимоги та доводи, викладені в первісному позові, зазначив, що слід надати дозвіл на неодноразові тимчасові виїзди за кордон ОСОБА_3 , 2008 року народження, до досягнення нею до 16 річного віку, враховуючи, що донька танцює і бере участь у змаганнях, які відбуваються згідно з графіком. Хоча, враховуючи пандемію у світі, графік змагань може бути змінено, це соціальні потреби дитини, які слід задовольнити. Остаточні вимоги викладені в уточнюючій позовній заяві. Що стосується зустрічного позову ОСОБА_1 , то позовні вимоги визнають частково, мати не чинить і не чинила перешкоди у спілкуванні батька з дочкою, не заперечують проти задоволення позову з встановленням часу для побачень з врахуванням висновку служби у справах дітей. Спір між батьками не повинен впливати на інтереси дитини. Судові витрати просить залишити за позивачкою ОСОБА_2 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував проти того, щоб дочка проживала разом з матір`ю, але заперечує проти виїздів доньки за кодон без надання ним згоди. Не заперечує проти неодноразових тимчасових виїздів, проти країн, які вказує ОСОБА_2 , та проти виїздів без його супроводу. Вважає, що він повинен кожного разу давати згоду на виїзд дитини, оскільки, на його думку, така вимога позивачки лише задля того, щоб виїхати на постійне місце проживання разом з дитиною за кордон. По своєму зустрічному позову позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що ОСОБА_2 не зверталась до нього у судовому порядку з позовом про стягнення аліментів на доньку. Разом вони не проживають чотири роки і за цей час він лише двічі бачив доньку. Коли звертався до неї, щоб побачитись з дочкою, то вона відповідача, що не заперечує. У 2017 році він звертався у Службу по справах дітей м. Черкаси, але не було завершено розгляд його звернення та йому роз`яснили, що треба звертатись за місцем проживання дочки. І щоб не травмувати дитину, так як мати її від нього переховувала, вирішив залишити це питання, а тому відповіді від Служби з цього питання немає. Позов ОСОБА_2 він отримав 18.10.2019, за цей час він не робив спроб поспілкуватись з дитиною. Крім того, зазначив, що із запропонованим службою у справах дітей у висновку порядком спілкування його з дочкою він не згоден. Тож не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, але заперечує щодо виїздів за кордон саме без надання ним згоди на такі виїзди, так як боїться, щоб вони не виїхали за кордон на постійне місце проживання. Щодо зустрічей з дитиною, то у висновок внесені поправки, які впливають на вирішення справи, тож не заперечує щодо зустрічей з донькою у місті Києві у першу та третю суботу та неділю кожного місяця, а також 50 % канікулярного часу. Якщо він буде бачитись з дочкою, то не буде заперечувати проти виїзду доньки за кордон на змагання чи відпочинок. Судові витрати залишає за собою.

У судове засідання представник третьої особи - Служби справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації не з`явився, до початку надано заяву від 18.06.2020, в якій просить розгляд справи проводити без їхньої участі, просить винести рішення, яке не буде суперечити інтересам малолітньої дитини. Разом з тим, надано висновки по суті спору від 27.02.2020 за № 109/04/40-1634 та 17.06.2020 з № 109/04/40-3933.

Заслухавши думку учасників справи, враховуючи думку третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, сторони з 30.08.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , актовий запис № 1322. Спору щодо батькаівсва немає.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.01.2017 року у справі №711/10649/16-ц шлюб між сторонами - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з матір`ю, про що вказує сама ОСОБА_2 , яка на даний час створила нову сім`ю і вони всі разом проживають у місті Києві за адресою: АДРЕСА_1 . В даній квартирі для доньки створені всі необхідні умови для її комфортного проживання, розвитку та відпочинку, донька забезпечена всіма необхідними матеріально-побутовими умовами, про що свідчить акт обстеження умов проживання дитини, затверджений 26.11.2019р.

Незважаючи на фактичне місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за даними довідок про реєстрацію місця проживання особи за відомостями департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 07.05.2019 вбачається, що ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 по теперішній час.

Крім того, як вбачається з довідки Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 24 ім. О. Білаша з поглибленим вивченням іноземних мов Шевченківського району міста Києва від 16.05.2019, ОСОБА_3 навчається у 5-Б класі. Зазначено, що вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається її мама ОСОБА_2 , брат та вітчим. Протягом навчання у п`ятому класі з вересня по травень місяць батько жодного разу не приходив до школи та не цікавився її шкільним життям.

До того ж, ОСОБА_3 відвідує гуртки, зокрема, Київську обласну громадську організацію «Клуб бального танцю «Діамант-Еліт» з 10.09.2016 по теперішній час, неодноразово брала та бере участь у всеукраїнських та міжнародних змаганнях зі спортивних бальних танців, які проводяться в Україні та за її межами (Польща, Австрія, Молдова та інші). Також регулярно (6-8 разів на рік) відвідує всеукраїнські та міжнародні учбово-тренувальні збори з провідними фахівцями їхньої країни та світу. Під час поїздок на змагання за кордон ОСОБА_3 завжди супроводжує її мати - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Спору щодо батьківства між сторонами немає. Вимог щодо сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_1 заявлено не було.

До того ж, Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією надано висновок від 27.02.2020 за № 109/04/40-1634 щодо суті спору по первісному позову ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини, в якому зазначено, що між батьками шлюб був зареєстрований 30.08.1997 року , від якого у подружжя народилися дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас по справі № 711/10649/16-ц шлюб між гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. На даний час сторони не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство та не мають спільного побуту. Встановлено, що малолітня дитина на даний час проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 . У квартирі створені сприятливі умови для виховання, розвитку, навчання малолітньої дитини. Наявні усі комунальні зручності: холодне, гаряче водопостачання, електропостачання, відповідні функціональні меблі та техніка. На засіданні комісії гр. ОСОБА_1 повідомив, що він визнає факт проживання дитини з матір`ю протягом останніх трьох років. В ході бесіди з ОСОБА_2 було встановлено, що вона бажає, щоб її донька проживала з нею. Мати ОСОБА_2 в повному обсязі виконує батьківські обов`язки, займається вихованням, навчанням, розвитком дитини. Мати належним чином піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики наданої дирекцією Спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №24 ім. О. Білаша з поглибленим вивченням іноземних мов Шевченківського району м. Києва, навчанням дитини займається мати одноосібно. Окрім того, батько не відвідує батьківські збори та не цікавиться у вчителів успіхами своєї дитини. Батько не заперечує проти позовної вимоги щодо визначення місця проживання з матір`ю. Мати забезпечує дитині участь у всеукраїнських та міжнародних змаганнях зі спортивних бальних танців, про що свідчить довідка Київської обласної громадської організації «Клуб бального танцю «Діамант-Еліт». Громадянка ОСОБА_2 самозайнята фізична особа-підприємець, має офіційний дохід. Тож, враховуючи викладене вище та інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 .

17.06.2020 Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією надано висновок за № 109/04/40-3933 щодо суті спору за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини, в якому, окрім встановлених та викладених у висновку від 27.02.2020 обставин по суті справи, зазначено, що з акту обстеження умов проживання громадянина ОСОБА_1 складеного спеціалістами Служби у справах дітей Черкаської міської ради вбачається, що для малолітньої ОСОБА_3 відведена окрема кімната, де є: диван, шафа, місце для ігор та відпочинку, створено належні умови для перебування та проживання. Органом опіки та піклування Шевченківської районної в міст Києві державної адміністрації долучався до матеріалів висновок щодо розв`язання спору за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон, в якому підтримувалися позовні вимоги позивача в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю ОСОБА_2 .

Крім того, вказано, що ОСОБА_2 надала до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації письмове пояснення на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , в якому заперечує проти запропонованого батьком дитини графіка побачень, просила встановити наступний графік побачень з донькою: двічі на місяць І-ІІІ вихідні кожного місяця з 14:00 год. до 20:00 год. в суботу та з 10:00 год. до 20:00 год. в неділю (якщо на цей час не припадають змагання, семінари та спортивні збори, в яких запланована участь дитини); 50% канікулярного часу за попередньою згодою з матір`ю. Перші три побачення за обов`язковою участю матері. Батьки дитини були присутні на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та заслухані. Тож, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації частково підтримує зустрічну позовну заяву громадянина ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та в її вихованні, та вважає, що зустрічі батька з донькою повинні відбуватися за наступним графіком: І та III вихідні дні кожного місяця з 10:00 год. до 20:00 год. в суботу, та з 10:00 год. до 20:00 год. в неділю (якщо на цей час не припадають змагання, семінари та спортивні збори в яких запланована участь дитини), а також 50% канікулярного часу дитини за попередньою домовленістю з матір`ю;

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Отже, чинним законодавством встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст.ст. 7, 9 Конвенції).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Обов`язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, перешкод у здійсненні свого права зустрічі та виховання дитини.

Однією з загальних засад регулювання сімейних відносин є рівність прав та обов`язків жінки та чоловіка (частина 6 статті 7 Сімейного кодексу України). Це принципове положення конкретизоване у статті 141 Сімейного кодексу України щодо жінки та чоловіка, як матері та батька дитини.

На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини.

Сімейний кодекс містить серйозні гарантії права того, хто не проживає з дитиною, брати участь у її вихованні.

Батьки несуть відповідальність за життя та долю своєї дитини, та повністю відповідають за її виховання, здоров`я та розвиток, а також вчинки, незважаючи на те, що проживають нарізно.

Як передбачено ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1. ст. 157 Сімейного кодексу України - питання виховання дітей вирішується батьками спільно. Виховання дітей належить до найважливіших питань життя сім`ї, тому має вирішуватися матір`ю та батьком спільно. Це загальне законодавче правило відповідає конституційним засадам рівності прав та обов`язків жінки і чоловіка.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). Згідно із частиною другою цієї статті, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частинами першою та другою ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини

Із змісту частини п`ятої статті 19 СК України вбачається, що рішення щодо встановлення порядку участі у вихованні дитини повинно бути обґрунтованим та не суперечити інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує поведінку кожного з батьків; ставлення матері та батька до дитини; бажання батька спілкуватися з дочкою; відсутність будь-яких даних, які б вказували про його негативну поведінку щодо дитини; вік дитини; відвідування дочкою навчального закладу; час, необхідний дитині для відпочинку напередодні; середовище, до якого дитина адаптована; участь дитини в різного роду у гуртках та самореалізацію у соціальній сфері, висновок органу опіки та піклування під час розгляду справи щодо заявлених позовних вимог в інтересах дитини. Крім того, досліджені докази, проти яких не заперечує відповідач, мати дитини піклується про дитину, бере участь у її духовному та фізичному розвитку; на час розгляду справи ОСОБА_3 проживає із матір`ю і, відповідно має більшу прихильність матері; дитина має житло, їй створені умови належного виховання та розвитку.

На думку суду, наявність конфлікту, непорозумінь між дорослими, зокрема, батьками дитини не є достатнім для обмеження спілкування батька та дитини, а навпаки, - таке спілкування сприятиме налагодженню відносин між ними.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Отже, суд при прийнятті рішення по справі, враховує визнання ОСОБА_1 позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 і таке визнання в цій частині первісного позову прийняте судом. Тож, позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині за її позовом підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки є обґрунтованими та доведеними.

При прийнятті такого рішення, судом враховані висновки ВП ВС, що викладені у постанові від 17.10.2018р. у справі №402/428/16-ц.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку та способу виховання та побачень батька дитини ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , то суд враховуючи викладене вище та висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, приходить до висновку про часткове задоволення його позовних вимог.

При цьому, жодними належними та допустимими доказами позивачем ОСОБА_1 не доведено факту того, що відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 чинила йому будь-які перешкоди. Крім того, й сам ОСОБА_1 під час судового розгляду справи заявив, що він через відповідні органи освіти та охорони здоров`я, правоохоронні органи не вживав заходів щодо встановлення місця проживання дочки, її навчання, не цікавився її успіхами у навчанні, станом її здоров`я тощо.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи представника позивачки ОСОБА_2 про те, що батько ухилявся від свого обов`язку спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, а також не зможе здійснювати належне піклування дитини та забезпечити її нормальний розвиток.

Між тим, враховуючи той факт, що батьки дитини не можуть дійти до визначення способу та порядку у спілкуванні батька з донькою в позасудовому порядку, та враховуючи думку відповідачки зустрічним позовом ОСОБА_2 , яка, як зазначив її представник, визнає ці вимоги частково (в частині саме способу та порядку у спілкуванні та вихованні дитини), то суд, враховуючи позицію сторін та висновок органу опіки, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 і встановити такий спосіб та порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з його дочкою ОСОБА_3 , який не буде суперечити її інтересам, а саме: кожна перша та третя субота календарного місяця з 10-00 до 20-00 та кожна перша та третя неділя календарного місяця з 10-00 до 20-00, з врахуванням обставин, які можуть виникнути, в тому числі, якщо у ці дні та часи не припадають змагання, семінари, спортивні збори, в яких запланована участь дитини; 50% канікулярного часу дитини за попередньою домовленістю з матір`ю та з врахуванням обставин, які можуть виникнути, в тому числі, якщо у цей період часу не припадають змагання, семінари, спортивні збори, в яких запланована участь дитини.

Щодо позовних вимог первісного позову в частині надання ОСОБА_2 дозволу на неодноразові тимчасові виїзди за межі України малолітньої ОСОБА_3 у супроводі матері без згоди та супроводу батька, то на думку суду, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи відповідача по первісному позову ОСОБА_1 про наміри ОСОБА_2 - матері дитини, виїзду за кордон, вивозу дитини за кордон без його згоди на постійне місце проживання та в подальшому вчинення будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Тим паче, що спір щодо участі батька у вихованні дитини вже вирішено судом та встановлено порядок та спосіб такої його участі, який зазначено вище.

Крім того, стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобов`язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 1 ст. 33 Конституції України).

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16- річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Відповідно до п.3 Порядку, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку,

здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у

тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

На виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п.п.2 п.4 згаданого Порядку).

Таким чином, діючим законодавством не встановлені обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлюється певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Суд вважає, що інтереси батьків мають право на реалізацію такою мірою та в такий спосіб, які відповідатимуть саме інтересам забезпечення повноцінного розвитку та зростання неповнолітньої дитини. Суд враховує ті обставини, що малолітня ОСОБА_3 займається танцями у Київській обласній громадській організації «Клуб бального танцю «Діамант-Еліт» та активно бере участь у змаганнях зі спортивних бальних танців всеукраїнського та міжнародного значення згідно графіку наданого суду, що потребує постійного отримання дозволу від її батька, оскільки між сторонами шлюб розірвано і батьки проживають окремо. Також, суд має виходити з того, що правам батька малолітньої дитини кореспондують відповідні обов`язки, які мають виконуватись батьками.

Крім того, при вирішенні даного спору, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 712/10623/18, де зазначено, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання виключно інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку, позов ОСОБА_2 в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з врахуванням ч.1 ст. 13 ЦК України, тобто в межах заявлених позовних вимог. При цьому, судом враховані обставини, за яких в судовому засіданні заперечував відповідач ОСОБА_1 проти таких позовних вимог (зазначив, що він заперечує проти того, щоб тимчасові виїзди дитини відбувались без надання ним письмової згоди, оскільки побоюється, що мати з дитиною виїдуть на постійне місце проживання за кордон. Крім того, вважає, що мати дитини повинна брати кожного разу у нього згоду на виїзд дитини, оскільки таким чином це забезпечить (гарантує) йому можливість бачитись із дочкою та приймати участь у її вихованні). На думку суду, його твердження є безпідставними та такими, що не відповідають інтересам дитини. При цьому, він фактично не заперечує проти неодноразових тимчасових виїздів дитини за кордон для участі у змаганнях, не заперечує проти переліку країн, що вказала позивачка та не заперечує проти того, щоб виїзди дитини відбувались без його супроводу. Слід також зазначити, що позивачка просить надати дозвіл на неодноразові тимчасові виїзди дитини без згоди батьки і суд вирішує спір суто в межах заявлених позовних вимог. Крім того, наявність конфлікту у сторін по справі в їхніх взаємовідносинах не повинні впливати на права та інтереси їхньої спільної дитини.

Слід зазначити, що на час розгляду справи суд не може визначити часові межі та встановити періоди виїзду за кордон до країн в межах позовних вимог (перелік країн) ОСОБА_2 для участі дитини у змаганнях, враховуючи світову пандемію, що склалася внаслідок поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), оскільки графіки (щодо часу, періоду, країни) подібного роду змагань можуть бути змінені. При цьому, в будь-якому випадку, виїзди дитини можливі лише на тимчасовий період, для участі у змаганнях відповідно до графіку.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин та доказів, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог по первісному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу виховання та спілкування батька з дитиною.

Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах дітей. Судові витрати слід залишити за позивачами, враховуючи їхні клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353, 430 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (закордонний паспорт НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) разом з матір`ю ОСОБА_2 (код НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_4 , закордонний паспорт НОМЕР_5 ).

Надати дозвіл на неодноразові тимчасові виїзди за межі України для участі у змаганнях, спортивних зборах, семінарах до наступних країн: Росії, Білорусі, Молдови, Литви, Латвії, Грузії, Вірменії, Польщі, Австрії, Швеції, Німеччини, Франції, Італії, Іспанії, Нідерландів, Греції, Кіпру, Великобританії, Фінляндії, Китаю, Турції, Єгипту, Болгарії, Чехії, Чорногорії , - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (закордонний паспорт НОМЕР_2 ) у супроводі матері ОСОБА_2 (код НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_4 , закордонний паспорт НОМЕР_5 ) без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_4 , код НОМЕР_6 ) до досягнення ОСОБА_3 16-річного віку.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити наступний спосіб та порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : кожна перша та третя субота календарного місяця з 10-00 до 20-00 та кожна перша та третя неділя календарного місяця з 10-00 до 20-00, з врахуванням обставин, які можуть виникнути, в тому числі, якщо у ці дні та часи не припадають змагання, семінари, спортивні збори, в яких запланована участь дитини; 50% канікулярного часу дитини за попередньою домовленістю з матір`ю та з врахуванням обставин, які можуть виникнути, в тому числі, якщо у цей період часу не припадають змагання, семінари, спортивні збори, в яких запланована участь дитини.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.. 354 ЦПК України щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено 02.07.2020.

Головуючий: С. М. Позарецька