Справа № 323/1362/19
Провадження № 2/323/52/20
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

19.06.2020 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Смоковича М.В., при секретарі судового засідання Дзюбаненко О.І., за участю представника позивача за первісною позовною заявою та представника відповідача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 , представника відповідача за первісною позовною заявою та представника позивача за зустрічною позовною заявою Ілієнко І.С. , розглянувши у відкриому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на спадкове майно та зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцов Олександр Володимирович про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2019 року позивач, ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . За заповітом, який 09.10.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. ОСОБА_5 заповіла їй усе належне останній майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, позбавивши права спадкування усіх інших осіб. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до якої входить: земельна ділянка з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка розташована на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області площею 5,6 га; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У визначений законодавством строк вона звернулася до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 за заповітом та було заведено спадкову справу за № 28/2018. У жовтні 2018 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та 24 жовтня 2018 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 539/02-31 у зв`язку з тим, що з наданих нею документів встановлено, що прізвище « ОСОБА_5 » зазначене в Свідоцтві про смерть та правовстановлюючих документах та « ОСОБА_5 », зазначене в заповіті, не є тотожними, а тому неможливо встановити, що спадкоємцем майна, яке належало ОСОБА_5 за заповітом є саме вона - ОСОБА_3 . Оформлення заповіту проводилося нотаріусом та замість правильного прізвища « ОСОБА_5 » записано невірно « ОСОБА_5 ». Вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , однак через описку нотаріуса не може в позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування. Враховуючи вищевикладене, просить суд встановити факт, що заповіт від 09.10.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., зареєстрований в реєстрі за №№ 1393, 1394 від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 належав ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області; визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно ОСОБА_5 за заповітом, посвідченим 09.10.2015 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., який зареєстрований в реєстрі за №№ 1393, 1394, у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, загальною площею 5,6 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 041475, який виданий 10.11.1993 року на ім`я ОСОБА_5 , у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 21.09.1988 року, виданого виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Комишуваської селищної ради народних депутатів за № 9 від 13.09.1988 року, з правом реєстрації на своє ім`я.

17.05.2019 року судом було зроблено запит до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради з приводу місця реєстрації відповідача - ОСОБА_4 та 22.05.2019 року на електронну адресу суду надійшла відповідь на запит, відповідно до якої остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 16.07.2013 року по теперішній час.

Ухвалою суду від 22.05.2019 року було відкрито провадження у справі, а розгляд справи призначений в порядку загального позовного провадження та було призначено підготовче судове засідання, а також надано строк відповідачу на надання відзиву на позовну заяву.

10.09.2019 року судом було зроблено запит до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В. про витребування належним чином завіреної копії спадкової справи № 28/2018, заведеної після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та 12.09.2019 року копія зазначеної спадкової справи надійшла до Оріхівського районного суду Запорізької області.

25.09.2019 року до суду від представника відповідача - адвоката Ілієнко І.С. надійшла заява про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду 25.09.2019 року клопотання представника відповідача Ілієнко І.С. про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву задоволено; продовжено представнику відповідача ОСОБА_4 - адвокату Ілієнко Ірині Сергіївні строк для надання відзиву та доказів на позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на спадкове майно, до 04 жовтня 2019 року включно.

04.10.2019 року представником відповідача - адвокатом Ілієнко І.С. до суду, засобами поштового зв`язку, було направлено відзив на позовну заяву та зустрічну позовну заяву.

В відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Ілієнко І.С., посилаючись на порушення при складанні та посвідченні заповіту від імені ОСОБА_5 вимог ст.ст. 203, 207, 215, 1247 ЦК України, оскільки остання не читала заповіту (хоча за станом здоров`я могла це робити) та не підписала його особисто (хоча перешкод для цього не мала), просить суд у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі.

В зустрічній позовній заяві представник відповідача - адвокат Ілієнко І.С., посилаючись на ті ж підстави, що й у відзиві на позовну заяву, просить суд визнати недійсним заповіт від 09.10.2015 року, складений від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки Сумської області Недригайлівського району с. Недригайло та посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В.

Ухвалою суду від 22.10.2019 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Студенцов Олександр Володимирович про визнання заповіту недійсним; зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Студенцов Олександр Володимирович про визнання заповіту недійсним прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на спадкове майно. Також даною ухвалою надано строк відповідачу за зустрічною позовною заявою на надання відзиву на зустрічну позовну заяву.

22.10.2019 року від позивача за первісною позовною заявою ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив в якій вона прохає її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обгрунтування відповіді на відзив зазначає, що заповіт був складений у відповідності до вимог чинного законодавства України, а описка в заповіті не впливає на волевиявлення заповідача і не вказує на те, що заповіт був складений не ОСОБА_5 .

Заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву від відповідача за первісною позовною заявою та її представника до суду не надійшло.

11.11.2019 року до суду від відповідача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому просить у позовних вимогах за зустрічною позовною заявою відмовити в повному обсязі. В обгрунтування відзиву посилається на ті ж підстави, що й у відповіді на відзиві на первісну позовну заяву.

Відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву від позивача за зустрічною позовною заявою та її представника до суду не надійшло.

Крім цього, під час підготовчого судового засідання судом було задоволено клопотання представників позивача та відповідача про виклик і допит під час судового розгляду свідків по справі.

Ухвалою суду від 21.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач за первісною позовною заявою та відповідач за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином про причини неявки суду не повідомила.

В судовому засіданні представник позивача за первісною позовною заявою та відповідача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги первісної позовної заяви та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Проти зустрічної позовної заяви заперечувала повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Відповідач за первісною позовною заявою та позивач за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином про причини неявки суду не повідомила.

В судовому засіданні представник відповідача за первісною позовною заявою та позивача за зустрічною позовною заявою Ілієнко І.С. підтримала подану зустрічну позовну заяву з підстав, які зазначені в самій зустрічній позовній заяві та відзиві на первісну позовну заяву.

Третя особа за зустрічною позовною заявою - приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцов О.В. у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Допитана у судовому засіданні, яке відбувалося 06.12.2019 року, в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_5 була її тіткою, а ОСОБА_4 являється їй двоюрідною племінницею. Коли помер її брат ОСОБА_10 (син ОСОБА_5 ), через два місяці (десь у жовтні чи листопаді) вони приїхали до своєї тітки, де й познайомилися з ОСОБА_3 , яка вже доглядала ОСОБА_5 . Також повідомила, що коли вони приїхали восени 2017 року, то ОСОБА_5 сказала, що приїздила ОСОБА_12 і у них була розмова. Тітка їй сказала, що склала заповіт на ОСОБА_3 , на що вона відповіла: «А як же онуки?», після чого ОСОБА_5 сказала: «Які онуки? Де вони? Вони за мною доглядають?». Більш детально про заповіт вона сказати не може, так як тітка більше нічого про це не розповідала. Також пояснила, що у ОСОБА_5 були проблеми зі слухом, потрібно було голосно говорити. З приводу того, чи могла ОСОБА_5 читати їй не відомо, так як при них вона не читала, однак на зір ніколи не скаржилася, окуляри при них не носила. Крім цього пояснила, що у ОСОБА_5 могли бути проблеми з пальцями рук, так як остання досить тривалий час пропрацювала дояркою.

Допитана у судовому засіданні, яке відбувалося 06.12.2019 року, в якості свідка ОСОБА_14 суду пояснила, що вона була присутня при складанні заповіту та підписувала даний заповіт за ОСОБА_5 , так як остання не змогла його підписати. Заповіт зачитувався уголос та ОСОБА_5 його чула. Сам заповіт вона не читала, проте зрозуміла, що мова йшла лише про будинок, про земельну ділянку мова не йшла. Заповіт зачитували голосно, так як ОСОБА_5 погано чула. Свій підпис вона поставила як прочитали заповіт.

Допитана у судовому засіданні, яке відбувалося 06.12.2019 року, в якості свідка ОСОБА_15 суду пояснила, що довгий час жила у Юрківці та знала ОСОБА_5 , невістку та дітей останньої. Коли вони з чоловіком переїхали до смт. Комишуваха, то вона провідувала ОСОБА_5 , коли сама, а коли приїздила невістка - то разом з нею. До бабусі на початку ходила допомагати ОСОБА_16 , від якої в подальшому остання відмовилася і після цього почала приходити ОСОБА_3 . Одного разу при розмові ОСОБА_5 їй сказала: «Що робити з хатою вона не знає. Хотіла щоб пай залишився онукам, а вони вже поділяться.» На її запитання чи знає про це ОСОБА_3 , відповіла: « Да , ОСОБА_3 знає як розпорядитися, вона чесна жінка.» ОСОБА_12 (невістка) приїздили до ОСОБА_5 , інколи висилала гроші на ОСОБА_16 , але чи передавала остання їх бабусі їй не відомо. Також пояснила, що ОСОБА_5 погано чула та до неї потрібно було голосно говорити. З приводу зору ОСОБА_5 вона пояснити нічого не може, однак ходила остання без окулярів. Кому і що заповіла ОСОБА_5 їй нічого не відомо, так як остання про це нічого не говорила.

Допитана у судовому засіданні, яке відбувалося 06.12.2019 року, в якості свідка ОСОБА_18 суду пояснила, що є племінницею покійної ОСОБА_5 . Вона стала частіше приїздити до ОСОБА_5 коли помер син останньої - ОСОБА_10 , до цього часу її більше провідували її мати та рідний брат. Спочатку вона їздила разом з мамою, а потім, коли у мами почали ноги відмовляти, то вона їздила або сама або з ОСОБА_9 (двоюрідна сестра). Вони приїжджали без попередження, коли був на це час. Першого разу вони з ОСОБА_9 приїздили у листопаді, після смерті сина ОСОБА_5 - ОСОБА_10 та тоді у неї була ОСОБА_3. ОСОБА_5 розповіла, що попросила ОСОБА_3 і її чоловіка, щоб вони за нею приглядали. В будинку було чисто, тітка була задоволена, в гарному настрої, сказала, що її ніхто не ображає. Про взаємовідносини ОСОБА_5 та ОСОБА_4 їй не відомо. Тітка сама себе обслуговувати не могла, так як коли вона ще з сином проживала до них ходила допомагати працівник з соціальної служби, а коли залишилася одна тим паче. Коли вони приїздили у 2015 році тітка їм про заповіт, складений на ОСОБА_3 , нічого не казала. Коли вони приїхали у 2017 році ОСОБА_5 сказала, що приїздила ОСОБА_12 і вона їй розповіла, що за нею ніхто не доглядає, а тому вона все залишить ОСОБА_3. ОСОБА_12 на це їй сказала, що є ж онуки, а ОСОБА_5 відповіла: «А хто за мною доглядає? За мною доглядають люди, тому буде так». Також розповіла, що у ОСОБА_5 були проблеми зі слухом, проте коли до неї голосно говорити, то вона все чула та розуміла. З приводу того, чи могла ОСОБА_5 читала їй не відомо, так як при них вона не читала, однак на зір ніколи не скаржилася. Крім цього пояснила, що ОСОБА_5 постійно скаржилася, що у неї болять руки, так як остання 30-40 років пропрацювала дояркою на фермі. Крім того зазначали, що хоронила ОСОБА_5 ОСОБА_3 , яка займалася організацією похорон, оплачувала їх.

Допитаний у судовому засіданні, яке відбувалося 06.12.2019 року, в якості свідка ОСОБА_24 суду пояснив, що він є двоюрідним братом ОСОБА_4 . Коли помер син ОСОБА_5 - ОСОБА_10 , він возив гроші на похорони (близько 5000 грн.), так як про це його попросила ОСОБА_12 (мати ОСОБА_4 ). До ОСОБА_5 він їздив досить часто, також возив бабусю у місто до лікарні на прохання ОСОБА_12 . Останнього разу гроші привозив коли помер син ОСОБА_5 - ОСОБА_10 , після цього він бабусю не бачив та про її життя не цікавився. ОСОБА_4 та ОСОБА_12 проживають в Іспанії. Останнього разу ОСОБА_4 приїздила до ОСОБА_5 років 7 назад. ОСОБА_12 приїздила частіше, один раз на рік.

Допитаний у судовому засіданні, яке відбувалося 06.12.2019 року, в якості свідка ОСОБА_26 суду пояснив, що він є сусідом померлої ОСОБА_5 та був присутнім в якості свідка при складанні заповіту. Окрім нього, при складанні заповіту були присутні ОСОБА_14 , яка підписувала заповіт, ОСОБА_28 (прізвища її не пам`ятає), яка нині померла, нотаріус та сама бабуся. Сам документ перед підписанням він прочитав уголос. Бабуся заповіт у руках тримала, проте чи читала його він не знає, уголос точно не читала. Підписувала заповіт ОСОБА_14 , так як бабуся не могла його підписати, через те, що у неї тремтіли руки та вона не могла тримати у руках ручку. При складанні заповіту бабуся все розуміла, бо він з нею спілкувався. З нею спілкувався також і нотаріус, який роз`яснював їй законодавство, проте що саме він не пам`ятає, більш того він їй роз`яснював ще й по простому, так би мовити «по-народному». Також пояснив, що він чітко пам`ятає, що заповіт складався на все належне ОСОБА_5 майно. Чому у своїх показах ОСОБА_14 вказала, що заповіт нібито складався лише на будинок йому не відомо, можливо через те, що це було давно та остання щось забула. Крім цього пояснив, що заповіт складався у хаті на кухні за місцем проживання ОСОБА_5 . Як правильно пишеться прізвище померлої йому не відомо, проте думає, що ОСОБА_5 , так як платіжні документи за комунальні послуги приходили на це прізвище. Чому померла не виправила нотаріуса коли заповіт було прочитано останній уголос йому не відомо, на його думку, померла бабуся, в силі свого віку, і сама не знала як правильно пишеться прізвище « ОСОБА_5 » чи « ОСОБА_5 ».

Допитана у судовому засіданні, яке відбувалося 13.01.2020 року, в якості свідка ОСОБА_29 суду пояснила, що вона працює сімейним лікарем в смт. Комишуваха. Покійну ОСОБА_5 вона знала протягом усіх 44 років її роботи у лікарні. ОСОБА_5 працювала дояркою на фермі. Проживала остання разом зі своїм сином, який страждав хронічним алкоголізмом. Коли ОСОБА_5 постаріла, то почалися проблеми. Коли вона приїжджала на виклик її ніколи ніхто не зустрічав, в будинку було брудно, їжі не було, ліки, які вона виписувала, ніхто не купував. Коли син помер, виклики були майже кожного дня (викликали сусіди). Одного разу, коли вона приїхала на виклик до ОСОБА_5 , то зустріла там ОСОБА_3 разом з її чоловіком, які пояснили, що будуть доглядати за бабусею, бо остання так захотіла. Після того, як за бабусею почали доглядати ОСОБА_3 , в будинку появився порядок, бабуся була завжди доглянутою, ліки купувалися, лікар викликався, тільки останній становилося гірше, дієтичне харчування дотримувалося ідеально. Чи могла ОСОБА_5 читати їй достовірно не відомо, так як ніколи її про це не запитувала. У неї є лише припущення, що могла, бо до лікаря-окуліста остання не зверталася та на зір їй не скаржилася. Також пояснила, що ОСОБА_5 лікарем лором було прописано слуховий апарат, проте остання його ніколи не носила. ОСОБА_5 , коли до неї голосно говорити, все чула та розуміла.

Допитаний у судовому засіданні, яке відбувалося 05.02.2020 року, в якості свідка ОСОБА_31 суду пояснив, що він працює приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області. Йому на роботу зателефонували та сказали, що потрібен виїзд для складання заповіту. Вони поїхали додому заповідача, щоб поспілкуватися з останнім. Коли зранку приїхали, то побачили, що заповідач, бабуся, похилого віку, та за її словами, за нею наразі доглядають. Остання сказала: «За мною доглядають, бо сама я вже не спроможна себе доглядати. Я хочу скласти заповіт на все майно людям, які за мною доглядають». Він її спитав: «А діти, онуки є?», а вона відповіла: «Зі мною ніхто з них не проживає, ніхто до мене не приходить». Розписуватись вона не могла, так як у неї дуже тремтіли руки. Він їй повідомив, що за законом, так як вона не може писати, потрібен підписант та два свідка, які не є її родичами. Після чого бабуся забезпечила його трьома паспортами - двох свідків та підписанта. Потім він повідомив заповідачу, що до 13 години підготує заповіт, а їй потрібно забезпечити явку цих людей - двох свідків і підписанта. Коли він приїхав другого разу (вже зі складеним заповітом), прийшли два свідка і підписант, зачитали заповіт, як цього вимагає законодавство, встановив особи за їх паспортами, а також те, що вони не є родичами заповідача. Особу бабусі було встановлено зранку, на підставі тимчасового посвідчення громадянина України, що не заборонено законодавством. У зв`язку з чим у бабусі не було паспорта йому не відомо. Крім цього пояснив, що ОСОБА_5 заповідала усе своє майно і він неодноразово перепитував у неї чи дійсно вона бажає на цю людину заповісти усе своє майно, на що остання відповіла, що так. Після того, як заповіт був уголос прочитаний, підписаний підписантом та свідками, бабуся з ним розрахувалася, сплативши йому 1500 грн. Хто оплачував квитанцію на суму 68 грн. йому не відомо, однак у квитанції стояло прізвище заповідача. З приводу прізвища заповідача, яке зазначено у заповіті - « ОСОБА_5 » пояснив, що це є лише технічною помилкою.

Заявлений представником Ілієнко І.С. свідок ОСОБА_32 судом не допитувалася у зв`язку зі смертю останньої, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 10.05.2017 року виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області серії НОМЕР_2 , актовий запис № 77 (а.с. 194).

Суд, вислухавши сторін, допитавши заявлених сторонами свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане 23.03.2018 року виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, серії НОМЕР_3 , актовий запис № 43 (а.с. 9, 76).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина та приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. була заведена спадкова справа № 28/2018 (а.с. 73-102).

У визначений законодавством шестимісячний строк ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_5 (а.с. 74).

Окрім ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_5 29 серпня 2018 року (тобто у визначений законодавством шестимісячний строк) звернулася онука останньої - ОСОБА_4 (а.с. 89).

02.02.2012 року ОСОБА_5 було складено заповіт на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , відповідно до якого вона в рівних частках заповіла останнім на випадок своєї смерті житловий будинок, який належить їй на праві приватної власності і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 5,60 га, що знаходиться на території Комишуваської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 041475, який завірений заступником селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Козир С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 10 (а.с. 83).

09.10.2015 року ОСОБА_5 було складено заповіт на ім`я ОСОБА_3 , відповідно до якого вона заповіла останній на випадок своєї смерті все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що б вона за законом матиме право, який завірений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1393, 1394 (а.с. 10, 81).

Відповідно до наданих ОСОБА_3 доказів, ОСОБА_5 на момент її смерті на праві приватної власності належали: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 21.09.1988 року, копією технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду, який був складений 19.07.1988 року, інвентаризаційний № 1172 (а.с. 13-16); земельна ділянка з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка розташована на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області площею 5,6 га, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 041475 від 10.11.1999 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.06.2017 року, індексний номер витягу 89111052 (а.с. 17, 35).

Вирішуючи питання законності та обґрунтованість зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 , суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 203 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правочину) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 204 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правочину) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правочину) встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правочину) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правочину) право на заповіт має особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правочину) заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 1248 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правочину) Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Статтею 1253 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правочину) На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правочину) якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Пунктом 1.8 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 (в редакції, яка діяла на момент вчинення правочину, надалі за текстом - Порядку) передбачено, що якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою особою.

Відповідно до п. 1.11 глави 3 розділу ІІ Порядку на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правочину) Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Судом встановлено, що заповіт від 09.10.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., зареєстрований в реєстрі за №№ 1393, 1394 відповідає вимогам ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме щодо його форми та посвідчення виходячи з наступного.

Так, заповіт, через неможливість заповідача власноруч підписати його текст, було підписано ОСОБА_14 у присутності самого заповідача та було зазначено причини з яких заповідач не зміг самостійно підписати текст заповіту - незадовільний стан здоров`я, особисте прохання заповідача. З тих же причин текст заповіту був прочитаний заповідачу уголос у присутності двох свідків та нотаріуса.

Крім цього, нотаріусом було перевірено особи свідків та підписанта, дані особи не є родичами заповідача або ж отримувача спадщини за даним заповітом.

Судом не приймається до уваги посилання представника Ілієнко І.С. як на доказ по справі на відповідь, яка була надана Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області 20.08.2019 року на її адвокатський запит з приводу того, що ОСОБА_5 читала тривалий час без окулярів, читала книги, так як під час судового розгляду допитана у судовому засіданні сімейний лікар ОСОБА_29 , яка і підписувала зазначену відповідь, даний факт не підтвердила, зазначивши при цьому, що чи могла ОСОБА_5 читати їй достовірно не відомо, так як ніколи її про це не запитувала та у неї є лише припущення, що могла, бо до лікаря-окуліста остання не зверталася та на зір їй не скаржилася. Не підтвердили даний факт і жодні з інших допитаних судом свідків.

Крім цього, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_31 , ОСОБА_26 , ОСОБА_14 , які були присутні при складанні заповіту, зазначили, що ОСОБА_5 не могла сама підписати заповіт, через те, що у останньої дуже тремтіли руки та вона не могла тримати ручку у руках. Даний факт також підтвердили й свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , які при їх допиті зазначали, що їх тітка - ОСОБА_5 постійно скаржилася на те, що в неї болять руки.

Ствердження представника Ілієнко І.С. , які вона висловила у своїх судових дебатах, про те, що ОСОБА_5 заповідала ОСОБА_3 не все майно, як це зазначено у заповіті, а лише житловий будинок, посилаючись при цьому на показання свідка ОСОБА_14 , не знайшло свого підтвердження, так як показання свідка ОСОБА_14 в цій частині спростовуються показами інших свідків, а саме свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_26 , які також були присутні при складанні заповіту та зазначили, що ОСОБА_5 заповідала усе своє майно, а не його частину. Більш того, даний факт підтверджується й показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , племінниць померлої ОСОБА_5 , які вказали, що у 2017 році, коли вони приїздили до тітки, остання їм розповіла, що все майно залишила ОСОБА_3 (ОСОБА_3 ).

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити, через її необґрунтованість та бездоказовість.

Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість первісного позову у цій справі, суд виходить з такого.

Щодо позовних вимог про встановлення факту належності заповіту саме ОСОБА_5 суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи в заповіті складеному 09.10.2015 року та який посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. помилково вказано прізвище заповідача « ОСОБА_5 » замість вірного « ОСОБА_5 ».

Даний факт підтверджується паспортом громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 , свідоцтвом про смерть, виданого на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 , посвідченням, виданого на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 , довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру, виданої на ім`я ОСОБА_5 , де ім`я та по-батькові померлої, а також дата її народження співпадають з ім`ям та по-батькові, датою народження заповідача, які зазначенні у заповіті від 09.10.2015 року. Факт того, що даний заповіт був складений від імені ОСОБА_5 підтверджується також і показами допитаних судом свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_26 , ОСОБА_14 , які безпосередньо були присутніми при складанні заповіту та підтвердили, що заповіт був складений від імені ОСОБА_5 .

Виправлення цієї помилки у позасудовому порядку на даний час є неможливим.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом проживання цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Встановлення цього факту має для позивача юридичне значення, так як надає право для оформлення прав на спадкове майно.

За таких обставин суд вважає можливим встановити факт того, що заповіт від 09.10.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., зареєстрований в реєстрі за №№ 1393, 1394 був складений саме від імені ОСОБА_5 .

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно за заповітом після померлої ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на ст.392 ЦК України, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, до суду може бути подано позов про визнання цього права, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, у визначений законодавством шестимісячний строк ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_5 (а.с. 74).

Окрім ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 (тобто у визначений законодавством шестимісячний строк) звернулася онука останньої - ОСОБА_4 (а.с. 89).

02.02.2012 року ОСОБА_5 було складено заповіт на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , відповідно до якого вона в рівних частках заповіла останнім на випадок своєї смерті житловий будинок, який належить їй на праві приватної власності і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 5,60 га, що знаходиться на території Комишуваської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 041475, який завірений заступником селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Козир С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 10 (а.с. 83).

09.10.2015 року ОСОБА_5 було складено заповіт на ім`я ОСОБА_3 , відповідно до якого вона заповіла останній на випадок своєї смерті все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що б вона за законом матиме право, який завірений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1393, 1394 (а.с. 10, 81).

Таким чином, у відповідності до ч. 3 ст. 1254 ЦК України заповітом, який складений ОСОБА_5 09.10.2015 року на ім`я ОСОБА_3 було скасовано заповіт від 02.02.2012 року, який складений ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_10

24.10.2018 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено, у зв`язку з нетотожністю прізвищ, які зазначені у свідоцтві про смерть та у заповіті, а саме у свідоцтві про смерть зазначено прізвище « ОСОБА_5 », а у заповіті - « ОСОБА_5 », що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.10.2018 року за № 539/02-31.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_3 просить суд, окрім іншого, визнати за нею право власності на спадкове майно ОСОБА_5 за заповітом, посвідченим 09.10.2015 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., який зареєстрований в реєстрі за №№ 1393, 1394, у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, загальною площею 5,6 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 041475, який виданий 10.11.1993 року на ім`я ОСОБА_5 , у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 21.09.1988 року, виданого виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Комишуваської селищної ради народних депутатів за № 9 від 13.09.1988 року, з правом реєстрації на своє ім`я.

Відповідно до наданих ОСОБА_3 доказів, ОСОБА_5 на момент її смерті на праві приватної власності належали: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 21.09.1988 року, копією технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду, який був складений 19.07.1988 року, інвентаризаційний № 1172 (а.с. 13-16); земельна ділянка з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка розташована на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області площею 5,6 га, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 041475 від 10.11.1999 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.06.2017 року, індексний номер витягу 89111052 (а.с. 17, 35).

Земельна ділянка з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка розташована на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області площею 5,6 га дійсно належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач є спадкоємцем за заповітом та вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому враховуючи вищевикладене, задоволення позову в цій частині не суперечить положенням діючого законодавства, а тому, із врахуванням досліджених обставин, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в цій частині та їх задоволення.

Тоді як в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на спадкове майно ОСОБА_5 за заповітом у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 слід відмовити, так як суду не надано належних та допустимих доказів того, що зазначений житловий будинок дійсно належав ОСОБА_5 на момент її смерті. Факт реєстрації та проживання померлої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 не може слугувати доказом того, що дане домоволодіння належить на праві власності останній.

Більш того, суд зазначає, що як на протязі підготовчого судового засідання, так і під час судового розгляду даної справи, судом неодноразового було запропоновано сторонам надати додаткові докази, які б підтверджували заявлені позовні вимоги, однак цього зроблено не було.

Питання про розподіл понесених витрат сторонами по справи перед судом не порушувалося.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Встановити факт, що заповіт від 09.10.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., зареєстрований в реєстрі за №№ 1393, 1394 від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 належав ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно ОСОБА_5 за заповітом, посвідченим 09.10.2015 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., який зареєстрований в реєстрі за №№ 1393, 1394, у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, загальною площею 5,6 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 041475, який виданий 10.11.1993 року на ім`я ОСОБА_5 , з правом реєстрації на своє ім`я.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцов Олександр Володимирович про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 30.06.2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення»ЦПК України процесуальний строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.В. Смокович