КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7272/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Білич І.М.

суддів Іванченка М.М., Коцюрби О.П.

при секретарі Кемському В.В.

за участю: представника позивача Ткачука В.П.

представника відповідача Бойка М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Ткачука Владислава Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду м. Києва Притули Н.Г.,

у цивільній справі № 761/40415/19 за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Дирекція будинку державних художніх колективів» про зобов'язання вчинити дії.

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- зобов`язати Державне підприємство «Дирекція будинку державних художніх колективів» відповідача видати довідку про заробітну плату за роботу в м. Чорнобиль (зоні відчуження) з 21.12.1986 року по 22.12.1986 року із зазначенням періоду перебування, зони небезпеки, кількості днів, годин, денної тарифної ставки, кратності зони, доплати за роботу у надурочний час, доплати за роботу у вихідні та святкові дні, збереженого середнього заробітку за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках, оплати праці за тарифними ставками (розцінками відрядними, окладами, посадовими окладами) за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках (із зазначенням показника преміювання, розміру премії та підстави її виплати), інших доплат та надбавок (за роботу в нічний час, за класність тощо із зазначенням розміру та підстави виплати);

- зобов`язати Державне підприємство «Дирекція будинку державних художніх колективів» видати позивачу історичну довідку про перейменування Державного підприємства «Дирекція будинку державних художніх колективів».

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 12.04.1979 року він перебував у трудових відносинах з ДП «Дирекція державних художніх колективів» та в грудні 1986 року направлявся до м. Чорнобиль для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З метою оформлення пенсії 13.08.2019 року він звернувся до відповідача з вимогою про видачу відповідних довідок, однак листом від 05.09.2019 року у видачі таких довідок відповідач відмовив, що на думку позивача, є порушенням ст. 49 КЗпП України та ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказуючи при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Наполягаючи на тому, що саме ДП «Дирекція державних художніх колективів» є відповідальною особою з видачі запитуваних довідок позивачу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з підстав необґрунтованості та безпідставності доводів скаржника.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_3 з 12.04.1979 року перебував в трудових відносинах з Українським гастрольно-концерним об`єднанням, а з 16.11.1987 року у зв`язку з реорганізацією «Укрконцерту» на підставі Розпорядження Ради міністрів УРСР від 03.07.1987 року №375-р. перебував в трудових відносинах з «Київконцертом».

Наказом Міністерства культури України №96 від 28.02.1994 року було ліквідовано Українське гастрольно-концертне об`єднання «Укрконцерт» без визначення правонаступника.

12.04.1994 року Наказом Міністерства культури України №182 від 08.04.1994 року створено Державне підприємство «Дирекція будинку державних художніх колективів» з усіма правами юридичної особи, підпорядковану Міністерству культури України. При цьому, вказівок про набуття новоствореним підприємством прав та обов`язків УГКО «Укрконцерт» наказ не містив.

13.08.2019 року представник ОСОБА_3 направив на адресу відповідача заяву в якій просив надати позивачу заповнену форму довідки про заробітну плату ОСОБА_3 за роботу в м. Чорнобиль (зоні відчуження) з 21.12.1986 року по 22.12.1986 року із зазначенням періоду перебування, зони небезпеки, кількості днів, годин, денної тарифної ставки, кратності зони, доплати за роботу у надурочний час, доплати за роботу у вихідні та святкові дні, збереженого середнього заробітку за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках, оплати праці за тарифними ставками (розцінками відрядними, окладами, посадовими окладами) за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках (із зазначенням показника преміювання, розміру премії та підстави її виплати), інших доплат та надбавок (за роботу в нічний час, за класність тощо із зазначенням розміру та підстави виплати) та довідку про перейменування підприємства.

Листом від 05.09.2019 року за №03-227-03 ДП «Дирекція будинку Державних художніх колективів» повідомило представника позивача про те, що на підприємстві відсутній повний обсяг зазначених представником документів.

Довідку щодо найменування підприємства позивачу було надіслано на вказану ним в заяві адресу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не перебував у трудових відносинах з Державним підприємством ««Дирекція будинку Державних художніх колективів», відтак відповідно був позбавлений обов`язку видати позивачу довідку про заробітну плату за роботу у м. Чорнобиль ( зоні відчуження) з 21.12.1986 року по 22.12.1986 рік із зазначенням періоду перебування, зони небезпеки, кількості днів, годин, денної тарифної ставки, кратності зони, доплати за роботу у надурочний час, доплати за роботу у вихідні та святкові дні, збереженого середнього заробітку за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках, оплати праці за тарифними ставками (розцінками відрядними, окладами, посадовими окладами) за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках (із зазначенням показника преміювання, розміру премії та підстави її виплати), інших доплат та надбавок (за роботу в нічний час, за класність тощо із зазначенням розміру та підстави виплати).

При цьому судом було роз`яснено позивачу його право на звернення до власника підприємства з якого його було звільнено для можливості отримання зазначеної довідки. Так як, відповідач не має в своєму розпорядженні всього обсягу архівних документів необхідних для заповнення довідки в форматі який просить позивач.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги в частині безпідставної відмови у видачі довідки з урахуванням того, що відповідач вже видавав йому довідки щодо його заробітної плати за інший період, а відтак зобов`язаний видати і запитувані в межах даного провадження довідки, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, згідно положень ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Стаття 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до ст. 4цього Закону є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Із системного аналізу указаних вище норм права слідує, що довідки, про видачу яких просив позивач, видаються саме роботодавцем (власником підприємства або уповноваженим ним органом).

Сторони по справі ніколи не перебували у трудових відносинах.

ОСОБА_3 з 12.04.1979 року перебував у трудових відносинах з Українським гастрольно-концертним об`єднанням. З 16.11.1987 року працював у «Київконцерті» у зв`язку з реорганізацією Укрконцерту на підставі Розпорядження Ради міністрів УРСР від 03.07.1987 р.№ 375-р. Наказом Міністерства культури України № 96 від 28.02.1994 року було ліквідовано Українське гастрольно-концертне об`єднання «Укрконцерт» без визначення в наказі правонаступника.

Жодним іншим нормативно-правовим актом не встановлено, що відповідач ДП «Дирекція будинку Державних художніх колективів» є правонаступником роботодавця позивача - Українського гастрольно-концертного об`єднання «Укрконцерт», у тому числі в частині видачі відповідних довідок та розпорядження архівними документами.

Починаючи з серпня 2014 року відповідач надавав позивачу довідки про заробітну плату для нарахування пенсії за період роботи з листопада 1982 року по жовтень 1987 року; довідка про перебування його на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29.12.1987 року №1497-878 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06.06.1986 року №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, зокрема в період з 21 по 22 грудня 1986 року.

Видаючи указані довідки, відповідач керувався наявністю у його архіві певних документів УГКО «Укрконцерт» кадрового та бухгалтерського характеру.

Пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про порядок видачі і засвідчення підприємствами, установами та організаціями копій документів, що стосуються прав громадян» від 04.08.1983 року, встановлено, що державні і громадські підприємства, установи й організації видають за заявами громадян копії документів, які виходять від цих підприємств, установ і організацій, якщо такі копії необхідні для вирішення питань, що стосуються прав і законних інтересів громадян, які звернулися до них. Копії документів видаються на бланках підприємств, установ і організацій.

У такому ж порядку підприємства, установи й організації можуть видавати копії наявних у них документів, що виходять від інших підприємств, установ і організацій, від яких одержати безпосередньо копії цих документів важко або неможливо.

Тобто, законодавець передбачив можливість видачі копій лише наявних у підприємства від іншої установи документів.

Зобов`язати відповідача видати довідку, яка не підтверджена первинними документами, із-за відсутності їх в архіві ДП «Дирекція будинку Державних художніх колективів» у зв`язку з неповною передачею документів УГКО «Укрконцерт» до архіву відповідача, не вбачається за можливе з зазначених вище підстав.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Ткачука Владислава Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 липня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: