ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 липня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/471/20

Головуючий у першій інстанції Пархоменко П. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/837/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судового рішення м. Бахмач Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення 09 квітня 2020 року

УСТАНОВИВ:

У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.11.2011 року у розмірі 138090,72 грн.

Посилається, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» підписала анкету-заяву та отримала кредит у розмірі 4900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 заборгованості за кредитом не сплачувала, внаслідок чого станом на 31.12.2019 року утворилась заборгованість у сумі 397648,41 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 4775,42 грн., по процентам за користування кредитом 389872,99 грн., заборгованості по пені 3000 грн.

Проте, зазначає, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, тому просить стягнути 138090,72 грн. заборгованості, яка складається із: заборгованості за кредитом 4775,42 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 18.11.2011 року по 31.03.2018 року 133315,30 грн.

Заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.11.2011 року у розмірі 4775,42 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 підписала заяву про отримання кредиту та довідку про умови кредитування і тим самим висловила свою згоду з договором та його умовами та особистим підписом засвідчила, що ознайомлена і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку щодо умов кредитування.

Відсоткова ставка була визначена при укладенні договору шляхом підписання довідки про умови кредитування та сторонами погоджені всі істотні умови договору, в тому числі і щодо сплати неустойки. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом повністю, оскільки банк надав кредит, який відповідачем не повернутий.

Вважає, що відсутність підпису відповідача на Правилах та умовах не свідчить про відсутність договірних відносин між сторонами та відсутність заборгованості, а відповідач своїм підписом засвідчив свою згоду з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.

Посилається що позивачем надано розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви, витяг з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг, проте відповідачем наданий розрахунок заборгованості не оспорювався, як і не оспорювався факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів та ознайомлення з Тарифами, Умовами та правилами надання банківських послуг.

На думку апелянта правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 не можуть бути застосовані при вирішенні цього спору, враховуючи, що зазначений висновок висловлений у іншій конкретній справі за інших правовідносин, коли відповідачем заперечувались умови договору як погоджені між сторонами у встановлений спосіб.

Обгрунтовуючи доводи скарги, банк посилається на постанови Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі № 375/250/18, від 11.09.2019 року у справі № 642/5533/15-ц, від 04.12.2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 15.06.2018 року у справі № 922/2263/17.

Зазначає, що позовні вимоги підтверджуються належними доказами у справі, випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, який є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди.

Апелянт посилається, що суд першої інстанції належним чином не дослідив і не перевірив та не надав належної оцінки наданому банком доказу - розрахунку заборгованості за кредитним договором та не навів правові аргументи на спростування цього розрахунку та не навів розрахунку по тілу кредиту.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавала.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а тому прийшов до висновку, що на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За висновком суду, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись повністю апеляційний суд не може, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18.11.2011 року ОСОБА_1 відповідно до анкети-заяви отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 4900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, якою періодично користувалася та сплачувала проценти за користування кредитом ляхом підписання анкети-заяви (а.с.16).

У заяві вказано, що заявник погоджується, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким ОСОБА_1 була ознайомлена до його укладення.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 до банку із заявою про закриття карткового рахунку не зверталася.

Користування боржником кредитними коштами підтверджується банківською випискою по рахунку, однак свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту ОСОБА_1 не виконувала (а.с. 92-96).

За розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» станом на 31 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 18.11.2011 року складається із заборгованості: за кредитом 4775,42 грн., по процентам за користування кредитом 389872,99 грн., пені 3000 грн., а всього 397648,41 грн., проте просить стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4775,42 грн. та заборгованість за відсотками за період з 18.11.2011 року по 31.03.2018 року 133315,30 грн. (а.с.5-15).

В обґрунтування своїх вимог банк надав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна СОNTRAKT, Універсальна «GOLD та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку - повна версія Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с. 17, 18-41).

Зважаючи на обставини справи, апеляційний суд ураховує наступне.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У цій справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.

Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти добровільно ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а отже права банку порушені та підлягають судовому захисту, і з боржника, окрім обгрунтовано стягнутої судом першої інстанції суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 4775,42 коп., підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Проте, зважаючи на сукупність обставин та доказів у цій справі, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з наступного.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яка фактично отримана в борг позичальником), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Перевіряючи аргументи скарги апеляційним судом встановлено, що у підписаній позичальником ОСОБА_1 довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» базова процентна ставка зазначена у розмірі 3 % (36% річних), що підтверджує згоду позичальника і його обов`язок сплачувати проценти за користування кредитом. (а.с. 87).

З урахуванням наведенного, розмір процентів, сума яких нарахована позивачем за період з 18.11.2011 року по 31.03.2018 року згідно з розрахунком становить 133315,30 грн. (а.с. 5-15).

Разом з тим, апеляційний суд згідно до ст.417 ЦПК України приймає до уваги, що 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зроблено правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до Договору про надання банківських послуг від 18.11.2011 року була видана кредитна картка № НОМЕР_1 строком дії до 10/15 (а.с. 91).

Строк повернення кредиту відповідачем відповідає строку дії кредитної картки (до жовтня 2015 року). У межах цього строку ОСОБА_1 була зобов`язаний повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними ) платежами. Зважаючи, що банком не надано суду першої та апеляційної інстанцій належних і допустимих документальних доказів про отримання відповідачем наступної картки після жовтня 2015 року, з листопада 2015 року право кредитора нараховувати проценти за кредитним договором припинилось.

З огляду на викладене, підлягає до стягнення разом з сумою заборгованості за тілом кредиту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням строку дії картки, який закінчився у жовтні 2015 року, заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 31 жовтня 2015 року у сумі 9716,68 коп. згідно наданому позивачем розрахунку (а.с. 117-121).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми відсотків є помилковим, у зв`язку з чим рішення заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2020 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови АТ КБ «ПриватБанк» у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом, з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову. З ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» 9716,68 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом станом на 31 жовтня 2015 року. В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитом у розмірі 4775,42 грн. рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» на суму 14492,1 грн. (14492,1 грн. від 138090,72 грн. становить 10,5 %), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору та загальної суми стягнення, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму судового збору з 63,06 грн. до 220,71 грн. (2102 грн. х 10,5 % :100%).

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 9716,68 грн. (9716,68 грн. від 133315,30 грн. становить 7,29 %), у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 97), то відповідно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за апеляційний розгляд справи пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 229,85 грн. (3153 грн. х 7,29 % : 100%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; ) 9716 грн. 68 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 18.11.2011 року.

Заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2020 року змінити в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судових витрат, збільшивши суму стягнутого судового збору з 63,06 грн. до 220,71 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 229,85 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

В іншій частині заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: