Справа №461/4877/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Скаб В.О.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (адреса: м.Львів, вул.Г. Григоренка, 3), Державної казначейської служби України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6), Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (адреса: 79005, м. Львів, вул. К. Левицького, 18) третя особа на стороні відповідача Сихівський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (адреса: м.Львів, просп. Червоної Калини, 66) про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

02 липня 2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулися в суд із позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, третя особа на стороні відповідача Сихівський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просять визнати дії працівників Сихівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області бездіяльністю щодо не оголошення розшуку автомобіля «Тойота Кемрі», 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , невжиття всіх процесуальних слідчих дій, передбачених КПК України, та стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на його користь 1 000 000,000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування даного позову вказується , що позивач ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки «Тойота Кемрі», 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на вказаний автомобіль. Даний автомобіль був придбаний у кредит 03.08.2018 року за 1 100 000 грн. через ПАТ «Креді Агріколь Банк» згідно Кредитного договору № 2/1078164 від 07.08.2018 року. В ніч з 12.02.2019 року на 13.02.2019 року автомобіль «Тойота Кемрі», НОМЕР_1 було викрадено із АДРЕСА_3 м Львові, де проживає ОСОБА_1 , невідомими особами, чим завдано позивачам та всій родині значної матеріальної та моральної шкоди. З приводу викрадення автомашини ОСОБА_4 повідомив по телефону поліцію, яка прибула по адреси місця заволодіння автомашиною: АДРЕСА_3 , провели огляд місця події. З приводу викрадення автомашини було порушено кримінальне провадження та відомості внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань кримінального провадження за №0000424 від 13.02.2019 року. ОСОБА_5 написано заяву про оголошення розшуку автомобіля, який внаслідок бездіяльності працівників Сихівського ВП НП ГУ у Львівській області триває до часу подання позовної заяви до суду. Окрім цього, слідчим СВ Сихівського ВП ГУНП у Львівській області Ярко Л.В. під час проведення слідчих дій 13.02.2018 року було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та запасний комплект ключів до викраденого автомобіля, що виходить за межі повноважень слідчого. Однак, свої прямі обов`язки слідчою не виконано, зокрема, до цього часу їх не визнано потерпілими, не допитано в якості потерпілих. Зазначає, шо працівники поліції не вжили передбачених КПК України всіх заходів по розшуку автомобіля, який не був виставлений у системі «Рубіж»; відомості про викрадення автомобіля та незаконного заволодіння ним жодним чином не були відображені в інформаційному центрі. Про викрадення автомобіля позивачі повідомили ПАГ «Агріколі Банк» та Страхову компанію «АХА», які зареєстрували заяви. Крім того, зазначає, що в квітні 2019 року працівник СК «АХА» повідомив, що автомобіль не внесений у Єдиний реєстр автомашин, які знаходяться у розшуку, після чого звернулися із скаргами до ГУНП у Львівській області, у прокуратуру та 16 квітня 2019 року позивачам повернули свідоцтво та ключі на автомобіль, однак у реєстр розшуку автомашину не вносили до 26 квітня 2019 року.

Стверджує, що внаслідок неправомірних дій працівників Сихівського ВП НП ГУ у Львівській області завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що при купівлі автомобіля, оформлення кредиту позивач, як власник викраденого автомобіля, поніс витрати на разову комісію банку, витяг з ДРРП, реєстрацію автомобіля, відкриття поточного рахунку, послуги нотаріуса, страхування автомобіля КАСКО, яке є обов`язковим, страхування ОСАГО у СК, акредитованій банком, страхування життя (обов`язкове), послуги МРЕО, відрахування у Пенсійний фонд, реєстрація в органах ДАІ, що в сумі становить 627 316,01 грн. із врахуванням першого внеску. У зв`язку з тим, що автомобіль не був відшуканий працівниками поліції, СК «АХА» повернули страхове відшкодування в сумі 905 957, 64 грн., однак зазначає, що проплати в сумі 627 316,01 грн. та сплачені кредитні кошти за період із серпня 2018 року по лютий 2019 року включно не повертаються, такі рахуються матеріальними втратами. Звертає увагу на те, що при добросовісному відношенні працівників поліції при проведенні слідчих дій, вчасного оголошення розшуку автомашини, дотримання приписів КПК України таких матеріальних втрат можна було б уникнути.

Просять позов задовольнити та стягнути за рахунок державного бюджету 1 000 000 грн. моральної шкоди.

Рух справи в суді.

Ухвалою суду від 03 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судового засіданні від 31 липня 2019 року Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області залучено до розгляду справи в якості співвідповідача.

Ухвалою суду від 22 серпня 2019 року підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду.

Ухвалою судового засіданні від 02 грудня 2019 року за клопотання позивачів залучено до розгляду справи в якості співвідповідача Державну казначейську службу України у Львівській області.

Позиції сторін у справі.

31 липня 2019 року представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області Семен О.О. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що ГУНП у Львівській області вважає позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 безпідставними та необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення, оскільки , що останні не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові щодо відшкодування саме моральної шкоди у розмірі в 1 000 000 грн.. Позивачі помилково у своїй позовній заяві про відшкодування моральної шкоди посилаються на те, що їх не було визнано потерпілим у кримінальному провадженні №000424 від 13.02.2019. Відповідач зазначає у запереченнях, що відповідно до ч. 2 ст. 55 Розділу 4 КПК України, - права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, котра в матеріалах справи є, підписантом якої був ОСОБА_1 . А тому посилання на те, що у кримінальному провадженні нікого постановою не було визнано потерпілим носить виключно маніпулятивний характер з метою схилити суд на свою користь. Звертає увагу на те, що вимога про витребування із Сихівського ВП ГУНП у JIьвівській області відомості про дату внесення у ЄРДР відомостей про оголошення розшуку автомобіля «Тойота Кемрі», 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , є безглуздою, та яка відповідно до положень Наказу ГПУ №139 від 06.04.2016 не входить до переліку відомостей, які вносяться до ЄДР. Стверджує, що позивачем не надано доказів, які встановлюють, що йому було заподіяно фізичний біль та страждання, які він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Також не було подано доказів, які б вказували на те, що позивачі пережили душевні страждання, яких вони зазнали у зв`язку із протиправною поведінкою щодо них самих, членів їх сімей чи близьких родичів. У позові не наведені будь - які докази, що підтверджували б приниження честі та гідності, а також ділової репутації. Крім того, зазначає, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Представником відповідача Головного управління Державної Казначейської служби України у Львівській області Приймою Ю.В. 18 листопада 2019 року подано відзив, в якому зазначається, що позивачі не обґрунтували та не надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також зазначає, що позивач повинен надати суду обґрунтований розрахунок суми, яку він просить стягнути, проте зроблено не було. А тому у зв`язку із відсутністю належних доказів завдання моральної шкоди, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

02 грудня 2019 року позивачі подали додаткові обґрунтування моральної шкоди, згідно яких зазначають, що внаслідок бездіяльності працівників Сихівського ВП ГУНП у Львівській області, їхня сім`я зазнали значної моральної шкоди, яка полягала в душевних стражданнях кожного із членів сім`ї, в переживаннях, у морально-психологічному дискомфорті. Ці страждання та переживання були настільки глибокими та важкими, що їхня мати (теща ОСОБА_3 ) та бабця ОСОБА_1 через неспокій внаслідок серцевої недостатності померла через тиждень після крадіжки машини, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Внаслідок цих обставин у позивача ОСОБА_3 погіршився стан здоров`я як у особи, що мала підозру на цукровий діабет, внаслідок чого змушений був лягати на стаціонарне лікування, оскільки підвищувався цукор та як наслідок став особою з інвалідністю, котра призначена МСЕК, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого та посвідченням про інвалідність. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача Державної Казначейської служби України у своєму відзиві на позов, зазначає, що позивачі обмежуєються у позовній заяві лише стандартними фразами, не обґрунтувавши належними доказами факту заподіяння їм моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

28 лютого 2020 року позивач ОСОБА_3 подав додаткові пояснення до позовної заяви, в яких зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та уточненнях до неї. Вважає, що підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди є частина 6 статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме: шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. У ситуації, яка склалася у мене як у позивача є визначальною ознака «шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої бездіяльності. Інша бездіяльність визначена наступними ознаками: працівниками поліції не вжито оперативно-розшукових дій для розшуку автомашини, яка була викрадена в ніч 12.02.2019 року на 13.02.2019 року біля багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 Стрийська у м. Львові ( з камер спостереження прослідковано, що автомашина їхала в напрямку м. Стрий, а далі слід згубився. Інформація про перехоплення у зазначеному напрямку не була передана, відомості про це відсутні), при виїзді на місце події, після отримання пояснень, які є у матеріалах справи було чомусь вилучено оригінал техпаспорта та запасні ключі до автомашини, що суперечить Правилам вуличного руху та наводить на думку-посприяти викрадачам у безперешкодному виїзді; слідчим було внесено відомості в ЄДИНИЙ реєстр досудових розслідувань кримінального провадження за відповідним номером, всі решту листи, скерування та інше, що знаходиться у провадженні є формальними, які не підтверджені повідомленнями про їх отримання; оголошення розшуку проведено за наполяганням його та сина через три місяці і то помилкою щодо реєстраційного номера, де повинно було бути НОМЕР_1 , а слідчою внесено інформацію ВС 7278 ІО; пройшло більше poку, однак автомашина не знайдена, розшукові дії не вживаються, що свідчить про повну бездіяльність.

Позивач ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, за наявними у справі матеріалами.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях на позов.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області Герасимюк О.В. у судовому засіданні позов заперечив та просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача Головного управління Державної Казначейської служби України у Львівській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відтак, суд вважає причини неявки представника відповідача неповажними. Є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником відповідача відсутня, оскільки надіслано відзив на позовну заяву, а відтак, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності зазначеного представника.

Представник відповідача Державної Казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відтак, суд вважає причини неявки представника відповідача неповажними. Є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником відповідача відсутня, оскільки надіслано відзив на позовну заяву, а відтак, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності зазначеного представника.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відтак, суд вважає причини неявки представника третьої особи неповажними. Є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником третьої особи відсутня, а відтак, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності зазначеного представника.

Позиція суду.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступних міркувань.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд встановив, що автомобіль марки «Toyota», моделі «Camry», р.н. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_3 (т.1, а.с.9-10).

Згідно договору купівлі-продажу №691 від 06 липня 2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Діамант» та ОСОБА_3 , за ціною 1 009 231,00 ОСОБА_3 придбано автомобіль марки «Toyota Camry 70 ASV70», білий перламутр (089), 2018 року випуску (т.1 а.с.123-128).

Відповідно до видаткової накладної №ДМ00000331 від 03.08.2018 року вартість автомобіля «Toyota Camry» 2.5 АТ седан № НОМЕР_4 (2018 р.в.) становить 1 009 231,00 грн. (т.1 а.с.119).

07 серпня 2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договорів №2/1078164.

Відповідно до довідки №617/40/09-19 від 15 лютого 2019 року Сихівського ВП ГУНП у Львівській області зазначено, що в період часу з 00.00 год. 12.02.2019 року по 09.30 год. 13.02.2019 року, невідома особа, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 45А, незаконно заволоділа транспортним засобом марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , яким спричинила ОСОБА_1 матеріальну шкоду на загальну суму 1 100 000 грн. ; 13.02.2019 року було проведено огляд місця події, по факту незаконного заволодіння транспортним засобом, під час якого слідчим СВ Сихівського ВП ГУНП у Львівській області Ярко Л.В. було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , та два ключі до вищевказаного автомобіля. Дане кримінальне правопорушення Сихівським ВП ГУНП у Львівській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000424 від 13.02.2019 року (т1, а.с.11).

02 травня 2019 року ОСОБА_1 звертався до прокурора Львівської області, прокурора 1-ї місцевої прокуратури м. Львова, начальника ГУНП у Львівській області із скаргою щодо неналежного проведення досудового розслідування за фактом незаконного заволодіння автомобілем «Тойота камрі», р.н. НОМЕР_1 (а.с.16).

Згідно страхового акту №АХА2469168 від 29.05.2019 року АТ СК «АХА Страхування», внаслідок крадіжки транспортного засобу марки «Toyota Camry», ОСОБА_3 перераховано страхове відшкодування в сумі 905 957,64 грн. (т.1 а.с.121).

Як убачається із листа начальника управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у Львівській області , 13.02.2019 року в інформаційній підсистемі «Єдиний облік» Інформаційного порталу Національної поліції було зареєстровано факт незаконного заволодіння транспортним засобом TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 та заповнено закладку «Речі», де вказано інформацію про те, що автомобіль TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 значиться викраденим. Згідно наказу №497 інформація щодо розшуку ТЗ TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 з категорією обліку «Орієнтування про незаконне заволодіння ТЗ» була внесена до ІП «Гарпун» 13.02.2019 року терміном на одну добу та залишається на обліку протягом року з дати зняття.

В судовому засіданні 13.03.2020 року, був допитаний свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона як слідчий Сихівського ВП ГУНП у Львівській області в складі слідчо-оперативної групи 13.02.2029 року прибула за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 45А на місце вчинення злочину, а саме незаконного заволодіння автомобілем марки «Toyota Camry», яка належала ОСОБА_3 . Повідомлення про викрадення надійшло зі «служби 102» о 16.45 год.; о 16.52 год. вона вже була на місці; було здійснено першочергові слідчі розшукові дії, проведено огляд місця події, опитані очевидці; 019.06год 13.02.2019р. нею внесено відомості до ЄРДР. Підставою для внесення відомостей в Єдиний реєстр досудового розслідування була заява ОСОБА_1 Викрадений автомобіль оголошено в розшук; згідно наказу №497 інформація щодо розшуку ТЗ TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 з категорією обліку «Орієнтування про незаконне заволодіння ТЗ» була внесена до ІП «Гарпун» 13.02.2019 року. На даний час досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває.

Показання свідка ОСОБА_6 підтверджуються, дослідженими судом матеріалами кримінального провадження №0000424 від 13.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України (т.1 а.с.194-237).

На підтвердження завдання шкоди здоров`ю позивача ОСОБА_3 до матеріалів справи долучені медичні документи, а саме: консультаційний висновок спеціаліста від 09.04.2019 (т.1, а.с.28), виписка №275 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 12.07.2019 (т.1, а.с.29), виписка №2182 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 27.05.2019 (а.с.30), направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК) від 15.06.2019 року (т.1 а.с.31), довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 01.08.2019 (т.1 а.с.58).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, визначені ст. 1173 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює органи державної влади або місцевого самоврядування, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1173 ЦК України.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначає . що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивачі мають довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) вони зазнали, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують, зокрема, тим, що неправомірними діями працівників Сихівського ВП ГУНП у Львівській області щодо не оголошення розшуку автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 та невжиття всіх процесуальних слідчих дій, передбачених КПК України, завдали їм моральної шкоди.

Судом встановлено, що Сихівським ВП ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000424 від 13.02.2019 року, за фактом заволодіння транспортним засобом марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті третьої КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Положення частини другої статті 9 КПК України зазначають, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В порядку статті 303 КПК України, рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, досліджених матеріалів кримінального провадження №0000424 від 13.02.2019 року, позивачі не зверталися до слідчого чи прокурора із клопотаннями про вчинення процесуальних дій відповідно до кримінально-процесуального закону, і крім того, такі дії не оскаржувалися відповідно до статті 303 КПК України.

Разом з тим, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000424 від 13.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, триває, процесуальних рішень в даному кримінальному провадженні щодо закриття кримінального провадження, винесення обвинувального чи виправдального вироку не виносилося, а тому підстав для визнання дій працівників Сихівського ВП ГУНП у Львівській області бездіяльністю щодо не вжиття всіх процесуальних дій, передбачених КПК України, суд не вбачає.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачам на підставі заяви від 13.02.2019 року АТ Страховою компанією «АХА Страхування» перераховано страхове відшкодування згідно договору страхування №тп231972а8зг від 07.08.2018 року в сумі 905 957,64 грн.

Окрім цього суд зазначає, що позивачі не надали достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння їм Головним управлінням Національної поліції у Львівській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивачем ОСОБА_3 подано медичні документи, зі змісту яких убачається, що він тривалий час хворіє цукровим діабетом і потребує певного лікування. Однак, зі змісту виписок із медичної карти амбулаторного( стаціонарного ) хворого Кам`янко - Бузької районної центральної лікарні (а.с.28-31) не встановлено, що захворювання та лікування ОСОБА_3 перебуває у причиновому зв`язку та є наслідком подій, пов`язаних із викраденням 134.02.2019р. його автомобіля.

Аналогічно, не доведено, що причиною смерті матері позивача ОСОБА_7 є викрадення автомобіля.

Позивач ОСОБА_1 взагалі не надав суду жодного доказу заподіяння йому моральної шкоди. Доводи про те, що він, будучи працівником правоохоронного органу, відчув приниження, зневіру до самого себе і до оточення через бездіяльність своїх колег, не підтверджуються доказами.

Неправомірні дії органу досудового розслідування, якщо позивач вважав їх такими, у встановленому кримінальним процесуальним законом не оскаржував.

Належними і допустими доказами не підтверджується заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди в 1 000 000 грн., при тому, що позивачі отримали страхове відшкодування за викрадений автомобіль в сумі 905 957,64 грн.

Грошові витрати, понесені позивачем ОСОБА_3 при оформленні та виплаті кредиту, можуть бути підставою для окремого спору щодо відшкодування майнової шкоди.

Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Висновки за результатами розгляду справи.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивачів не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із відмовою позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволені позову ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (адреса: м.Львів, вул.Г. Григоренка, 3), Державної казначейської служби України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6), Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (адреса: 79005, м. Львів, вул. К. Левицького, 18) третя особа на стороні відповідача Сихівський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (адреса: м.Львів, просп. Червоної Калини, 66) про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06.07.2020 року.

Суддя Волоско І.Р.