Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/390/20
Провадження № 2/494/337/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

08 травня 2020 р. м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого - судді Лебединського С.Й.,

за участю секретаря судових засідань Авдєєвої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно», -

в с т а н о в и в:

Позивач, звернувшись до суду із цим позовом просила:

встановити факт належності її померлому чоловіку ОСОБА_3 договору дарування серії НОМЕР_1 , посвідченого 06 серпня 1999 р. приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №809;

визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

На обґрунтування поданого позову позивач вказувала, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме частина житлового будинку АДРЕСА_1 , яке вона фактично прийняла. В березні 2020 р. вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі Свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з тим що у свідоцтві про смерть ім`я чоловіка зазначено як « ОСОБА_5 », а у договорі дарування вищевказаного житлового будинку ім`я чоловіка зазначено як « ОСОБА_6 », крім того у вказаному договорі не вказана частка будинку, яка була йому подарована.

Також, позивач просила розгляд справи проводити без її участі, а позовні вимоги задовольнити повністю, про що надіслала до суду відповідну заяву.

Відповідач проти задоволення позову не заперечував, про що подав заяву відповідного змісту, також просив справу розглядати за його відсутності.

У судовому засіданні встановлено наступне.

17 липня 1989 р. між (на російській мові) ОСОБА_7 та (на російській мові) ОСОБА_8 було укладено шлюб, що було зареєстровано Березівським відділом РАГС Одеської області, а.з.45, прізвище подружжя (на російській мові) - ОСОБА_9 . Свідоцтво про реєстрацію шлюбу НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. у подружжя народився син ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_1 укладено договір дарування, який зареєстровано в реєстрі за №809 та посвідчено приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області Панчишиним Й.М.. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_11 та ОСОБА_1 прийняли в дар одноповерховий житловий будинок з господарчими прибудовами, жилою площею - 13, 1 кв.м., загальною площею 22.0 кв.м., по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 помер, що було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадського стану Березівського районного управління юстиції Одеської області, а.з.76. Свідоцтво про смерть НОМЕР_3 .

Після смерті ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, у тому числі житловим будинком АДРЕСА_1 .

06 березня 2020 р. державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Одеської області було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого ОСОБА_3 .. Підставою для відмови зазначено те, що при встановлені складу спадкового майна та підтверджуючих документів було виявлено, що в договорі дарування та у свідоцтві про смерть спадкодавця ім`я зазначено по різному, а саме « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_5 ». Також зі змісту договору дарування неможливо встановити, яку саме частку житлового будинку було подаровано саме померлому.

Відповідно до довідки від 23 березня 2020 р. №43 виданої виконавчим комітетом Березівської міської ради Одеської області ОСОБА_3 до дня своєї смерті був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , разом з ним на момент його смерті за цією ж адресою була зареєстрована його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

Вивчивши матеріали справи, на підставі наданих доказів і доведення перед судом їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.2, ч.1 ст.19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до положень ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як передбачено п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлючого документу особі.

Як було встановлено судом в договорі дарування та у свідоцтві про смерть спадкодавця ім`я зазначено по різному, а саме « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_5 ». На думку суду по різному зазначені ім`я особи є суто технічною помилкою пов`язаною із перекладом імені особи з російської мови на українську. Суд приходить до такого висновку оскільки всі інші дані про особу, а саме по батькові, прізвище, місце проживання збігаються.

За таких обставин суд вважає за можливе встановити факт належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 договору дарування виданого на ім`я ОСОБА_11 .

Відповідно до п.п.1,4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний Кодекс України від 16 січня 2003 р. набирає чинності з 01 січня 2004 р. і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності застосовуються норми Цивільного Кодексу Української РСР в ред. 18 липня 1963 року.

Таким чином і враховуючи, що спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то до спадкових правовідносин у даній справі слід застосовувати положення Цивільного Кодексу Української РСР в ред. 18 липня 1963 року.

Як передбачалось ст.525 ЦК УРСР в ред. 1963 р. часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.524 ЦК УРСР в ред. 1963 р. спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Як було встановлено судом спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .. На час його смерті разом із ним проживали його дружина, позивач по справі ОСОБА_1 і його син ОСОБА_2 , відповідач по справі, якій на момент відкриття спадщини був неповнолітній.

Стаття 535 ЦК УРСР передбачає, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

За таких обставин син спадкодавця - ОСОБА_2 , як вже було зазначено, на час відкриття спадщини неповнолітній, має право на частку спадщини, яка має бути не менше двох третин частки, яка належала йому при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (1963 року) не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Прийняття спадщини підтверджується різними діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили у володіння (користування, розпорядження) спадковим майном.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець прийняв спадщину:

якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як було встановлено судом позивач ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, у тому числі житловим будинком АДРЕСА_1 .

Слід зазначити, що відповідно до положень ст.60 КпШС Української РСР 69 р., що діяв на час відкриття спадщини, захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень.

Таким чином, ОСОБА_1 коли фактично вступала в управління та володіння спадковим майном, діяла і від імені та в інтересах неповнолітнього на той час сина, ОСОБА_1 який також вважається таким, що фактично вступив в управління та володіння спадковим майном і має право на обов`язкову частку.

Приймаючи рішення по справі суд враховує також положення ч.1 ст.22 КпШС Української РСР 69 р., за якою майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що право на спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_3 мають його дружина ОСОБА_1 і син ОСОБА_1 ..

Таким чином поданий позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.10-13, 81, 89, 263-265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно»- задовольнити частково.

Встановити такий, що має юридичне значення факт:

належності померлому ОСОБА_3 договору дарування серії НОМЕР_1 , посвідченого 06 серпня 1999 р. приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №809.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ч.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно п.15 та підпункту 15.5 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя:________________________________________________-