Номер провадження: 22-ц/813/1917/20
Номер справи місцевого суду: 497/2082/18
Головуючий у першій інстанції Рац В.А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 497/2082/18

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/1917/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач - Болградська районна державна адміністрація Одеської області,

- відповідачі - 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Болградської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Болградського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Раца В.А. о 12 годині 09 хвилині 10 травня 2019 року, повний текст рішення складено 17 травня 2019 року,

встановив:

У листопаді 2018 року Болградська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою в якій просить: 1) позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 2) стягнути аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі ј частини всіх їх доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі є батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Мати ОСОБА_2 не працює, не має постійного місця проживання, залишає дітей на тривалий час без батьківського піклування, на теперішній час проживає окремо від сім`ї. Батько дітей ОСОБА_1 згідно інформації Кубейської сільської ради тимчасово працює трактористом за наймом, іноді зловживає алкогольними напоями. Мати дітей покинула їх без засобів існування, не піклувалась про їх місце перебування, фізичний та духовний розвиток, матеріально не допомагала.

У зв`язку з важким матеріальним становищем ОСОБА_1 звернувся до служби у справах дітей із заявою про влаштування дітей до будинку дитини. З 23.09.2016 року діти були влаштовані до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини. З батьком неодноразово проводилися бесіди щодо створення належних умов для утримання дітей, виконання своїх батьківських обов`язків. Однак, у травні 2018 року батько знову звернувся із заявою про продовження перебування дітей у будинку дитини. 10.11.2018 року закінчився строк дії розпорядження Болградської районної державної адміністрації від 10.05.2018 року. Таким чином, діти більш двох років перебувають у будинку дитини. Батько дітей бажає продовжити термін перебування дітей в дитячому державному закладі, але позивач вважає, що з 2016 року по теперішній час батьки не зверталися до служби з питання про повернення дітей у сім`ю, не приймали рішучих мір для вирішення цього питання, тому не має необхідності продовжувати строк. Таким чином батьки самоусунулись від виконання батьківських обов`язків відносно дітей (а. с. 1 - 2 зворотна сторона).

У судовому засіданні суду першої інстанції представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволені.

Відповідачі в судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги не визнавали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10 травня 2019 вищевказаний позов Болградської районної державної адміністрації Одеської області задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Лощинівка Ізмаїльського району Одеської області, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Червоноармійське Болградського району Одеської області, батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , аліменти на користь опікуна, або закладу де будуть перебувати діти, на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючі з 30.11.2018 року до досягнення старшою дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь опікуна, або закладу де будуть перебувати діти, на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючі з 30.11.2018 року до досягнення старшою дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі свідомо не виконують своїх обов`язків по вихованню дітей, хоча вони і відвідують дітей у будинку дитини, але наміру забрати дітей у жодного з батьків не має. Їх влаштовує той факт, що діти знаходяться на утриманні держави більше двох років. Згідно довідки №160 від 04.03.2019 року, виданою Кубейською сільською радою, сім`я ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За весь час проживання на території с. Кубей ОСОБА_1 неодноразово притягувався правоохоронними органами з різних питань. Сім`я перебуває на постійному контролі в СПДД, ЦССМ та Кубейській сільській раді з питань невиконання батьківських обов`язків та агресивного ставлення до членів родини, що підтверджується інформацією Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області.

Органом опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області було надано висновок від 28.11.2018 року за № 02/01-26/2009 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно їх малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ..

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі своїми діями свідомо порушують свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України (а. с. 103 - 107).

В апеляційній скарзіОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вищенаведеного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано факт примирення подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Останні проживають разом з метою надання дітям повноцінного виховання, батьківської уваги та гідної освіту. На даний час ОСОБА_1 має постійне місце роботи та заробіток. Батьком створено всі необхідні умови для проживання дітей. ОСОБА_2 на даний час не працює, однак вона буде перебувати разом з дітьми та доглядити їх. Апелянти неодноразово звертались до Болградського відділу опіки та піклування про дозвіл забрати дітей з дитячого будинку, однак працівниками даного відділу було проігноровано дані прохання. У суді представники відділу опіки та піклування ввели в оману суд, посилаючись на те, що батьки взагалі не звертались із заявою забрати дітей із дитячого будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу Болградська районна державна адміністрація Одеської області заперечує проти апеляційної скарги. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Оскаржуване рішення просить залишити без змін. Вказує на те, що апелянти самоусунулись від виконання батьківських обов`язків відносно вищевказаних дітей. Отже. судом першої інстанції законно та обґрунтовано задоволено вимоги позову.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв та клопотань не надали.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.

Згідно із частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів не вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов не правильного вищезазначеного висновку про задоволення позову. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 19, 164, 166, 171 СК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 працює трактористом за наймом на що вказує сам позивач у позові, відзиві на апеляційну скаргу. Відповідачі проти вказаного твердження не заперечують.

ОСОБА_1 проживає за адресою - АДРЕСА_1 , працює у Фермерському господарстві «Терра» на посаді робітника з 08.01.2019 року (а. с. 43), отримує заробітну плату в місяць в сумі - 2 898,00 грн. (а. с. 44).

ІНФОРМАЦІЯ_7 2016 року діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , були передані ОСОБА_1 , так як залишилися без батьківського піклування, що підтверджується актом передачі дітей від 10 вересня 2016 року, складеного секретарем Утконосівської сільської ради. Мати покинула малолітніх дітей без засобів існування та зникла у невідомому напрямку (а. с. 10).

У зв`язку з тяжким матеріальним станом ОСОБА_1 звернувся в службу у справах дітей із заявою про влаштування дітей до будинку дитини. З 23 вересня 2016 року, на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації від 13.09.2016 року №361/А - 2016 року, малолітні діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 влаштовані до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини за заявою батька (а. с. 11).

Розпорядженням Болградської районної державної адміністрації від 14.09.2017 року № 343/А -2017 термін перебування дітей у Ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини, за заявою батька від 13.09.2017 року, було продовжено у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем останнього (а. с. 16).

У травні 2018 року ОСОБА_1 черговий раз звернувся в службу у справах дітей із заявою про продовження перебування дітей у будинку дитини у зв`язку з тяжким матеріальним станом.

Розпорядженням Болградської районної державної адміністрації від 10.05.2018 року №166/А - 2018 термін перебування дітей у ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини, за заявою батька, продовжено, так як зі слів батька ним продовжується ремонт приміщень та створення умов для повноцінного утримання та виховання дітей (а. с. 17).

Згідно клопотання Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини від 11 червня 2018 року встановлено, що за час перебування дітей у закладі батьки відвідували дітей 14 разів, а саме - 26.09.2016 року; 24.10.2016 року; 29.10.2016 року; 06.02.2017 року; 04.03.2017 року; 07.04.2017 року; 22.05.2017 року; 17.06.2017 року; 17.07.2017 року; 03.09.2017 року; 29.10.2017 року; 07.04.2018 року; 18.04.2018 року; 09.06.2018 року (а. с. 18).

Також відповідно до актів №02/06-47 та 02/06-46 від 22.04.2019 року, складених працівниками Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини, з 23.09.2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_8 року батько - ОСОБА_1 цікавився долею дітей, приносив їм солодощі та відвідував їх 23 рази, в той час як мати відвідувала дітей тільки 3 рази (а. с. 74, 75).

З довідки №160 від 04.03.2019 року, виданої Кубейською сільською радою вбачається, що сім`я ОСОБА_1 проживає за адресою - АДРЕСА_1 . За весь час проживання на території с. Кубей ОСОБА_1 неодноразово притягувався правоохоронними органами з різних питань. Сім`я перебуває на постійному контролі в СПДД, ЦССМ та Кубейській сільській раді з питань невиконання батьківських обов`язків та агресивного ставлення до членів родини (а. с. 76), що також підтверджується інформацією Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області (а. с. 72)

Болградська районна державна адміністрація Одеської області, як Орган опіки та піклування, надала висновок від 28.11.2018 року за № 02/01-26/2009 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно їх малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а. с. 20 - 21).

Між сторонами виникли правовідносини щодо здійснення батьками обов`язку з утримання дітей.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як вбачається з пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, і свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частин 1, 2 статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосується її особисто, а також питань сім`ї; дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання в тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Згідно довідок КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» від 19.03.2020 року діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в силу свого віку та розвитку нездатні самостійно висловлювати свої думки.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Встановлено, що відповідачі проти позбавлення їх батьківських прав заперечують та зазначають, що бажають приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дітей.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на невмотивованість висновку органу опіки та піклування щодо можливості позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, не містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору впливу на малолітню дитину, що має наслідком критичне ставлення апеляційного суду до цього висновку.

Згідно частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів приходить до висновку про те, що позбавлення відповідачів батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилковоговисновку про необхідність задоволення вищевказаного позову про позбавлення батьківських прав.

Отже, апеляційна скарга є обґрунтованою, підлягає задоволенню.

Між тим, згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Належним чином оцінивши письмові докази, які містять матеріали справи,вислухавши у судовому засіданні відповідачів,колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання їх малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , поклавши на Болградську районну державну адміністрацію Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням відповідачами батьківських обов`язків.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктів 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вищенаведеного позову за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ч. 2 ст. 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього кодексу.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 265, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 травня 2019 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Болградської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поклавши на Болградську районну державну адміністрацію Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 липня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлової

О. М. Таварткіладзе