Провадження № 2/522/448/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.

за участі секретаря судового засідання Скибінській Є.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до КП «ЖКС Порто-Франківський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 06.11.2019 року звернулась позивач із вказаною позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 48 904,10 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.08.2019 року близько 14:30 в м. Одесі за адресою: провулок АДРЕСА_1 , буд. 3 частина фасаду будівлі у вигляді каменю із ракушняка розмірами 48 см/16,5 см./10,5 см. впала на дах автомобіля KIA RIO, д/н НОМЕР_1 , внаслідок падіння якого було пошкоджено дах автомобіля, зламане перекриття стелі та утворилась складка на обшивці стелі авто. Розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля, оцінено в розмірі 48 904,10 грн. Окрім цього, внаслідок пошкодження майна позивачу завдано моральну шкоду, яку остання оцінює в розмірі 20 000,00 грн. та просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання 02.12.2019 року сторони по справі не з`явились, повідомленні про дату, час та місце розгляду справи належним чином, позивачкою надано суду (електронною поштою) заяву про проведення судового засідання без її участі. Розгляд справи відкладено на 06.02.2020 року.

В судове засідання 06.02.2020 року з`явились представник позивача ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 , який заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи. Розгляд справи відкладено на 11.03.2020 року.

10.03.2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача, відповідно яких зазначено про те, що позовна заява є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 11.03.2020 року представник позивача ОСОБА_2 надав пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог заперечувала, підтримала подані письмові пояснення, відповідно яких зазначено, що позивачем жодними доказами не доведено, що її автомобіль пошкоджено внаслідок падіння частини будівлі, а не внаслідок дій третіх осіб. Автомобіль позивача було припарковано з порушенням Правил дорожнього руху, що могло стати причиною помсти позивачу. Розгляд справи було відкладено на 18.03.2020 року.

В судове засідання 18.03.2020 року сторони по справі не з`явились, представником відповідача надано заяву про розгляд справи без її участі, у зв`язку з впровадженням карантину, просила відмовити у задоволенні позову. Розгляд справи було відкладено на 12.05.2020 року.

В судове засідання 12.05.2020 року з`явився представник позивача ОСОБА_2 , розгляд справи було відкладено на 18.06.2020 року.

Судове засідання 18.06.2020 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Розгляд справи призначено на 02.07.2020 року.

В судове засідання 02.07.2020 року з`явився представник позивача ОСОБА_2 , який підтримав позовну заяву у повному обсязі, зазначив, що додаткових пояснень не має. Також в судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_5 , який підтримав раніше поданні пояснення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею автомобіля KIA RIO, д/н НОМЕР_1 . З відповіді Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 08.08.2019 року вбачається, що заяву позивача про пошкодження її майна зареєстровано за ЖЕО №39306 від 08.08.2019 року. В ході відпрацювання матеріалу за вказаною заявою стало відомо, що 08.08.2019 року близько 14:30 в м. Одесі за адресою: провулок Покровський, буд. 3 частина фасаду будівлі у вигляді каменю із ракушняка розмірами 48 см/16,5 см./10,5 см. впала на дах автомобіля KIA RIO, д/н НОМЕР_1 , внаслідок падіння якого автомобіль отримав пошкодження.

При цьому, з наданих позивачем матеріалів за результатами розгляду вказаної заяви не вбачається встановлення органами поліції обставин пошкодження автомобіля позивача, причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням автомобіля та неконтрольованим падінням частини фасаду будівлі у вигляді каменю із ракушняка.

Згідно висновку експерта №159-19 від 09.09.2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля KIA RIO, д/н НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок події, яка відбулась 08.08.2019 року, становить 48 904,10 грн.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже й підставою цивільно-правової відповідальності, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 11.12.2019 року, справа №161/17010/16-ц, установлена презумпція вини заподіювача шкоди, саме він повинен довести, що шкоду завдано не з його вини.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV (далі - Закон № 1875-ІV).

Відповідно до частин 2 та 4 статті 19 Закону № 1875-ІV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Статтею 1 Закону № 1875-ІV та Правилами утримання жилих будинків та прибудникових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства 17 травня 2005 року за № 76, виконавець послуг - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 13 Закону № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання,централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила), балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Так, відповідачем не заперечується той факт, що саме на КП «ЖКС Порто-Франківський» покладено обов`язок з утримання вказаного будинку та проведення поточного ремонту.

Разом з тим, як зазначив представник відповідача, автомобіль позивача було припарковано з порушенням Правил дорожнього руху на пішохідному тротуарі, перекривши виїзд з воріт будинку, у зв`язку з чим треті особи у вигляді помсти могли пошкодити автомобіль позивача.

Суд зазначає, що питання правомірності дій позивача як учасника дорожнього руху не є предметом розгляду у вказаній справі. Доводи щодо протиправності дій третіх осіб в частині пошкодження майна є припущенням, на якому не може грунтуватись доказування.

В свою чергу, позивач як учасник процесу, згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши матеріали справи, судом не встановлено жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували самовільне неконтрольоване падіння частини фасаду на автомобіль позивача, що спричинило його пошкодження. Судом встановлено лише падіння каменю, при цьому з наявних в матеріалах справи доказів суд позбавлений можливості встановити сталось таке падіння внаслідок невиконання відповідачем поточного чи капітального ремонту.

Також судом не може бути встановлено чи є об`єкт, який пошкодив автомобіль частиною фасаду житлового будинку. Лист Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 08.08.2019 року б/н, не містить в собі посилання на докази, підтверджуючих приналежність каменю до фасаду житлового будинку.

Окрім цього, позивачем не заявлено для допиту жодних третіх осіб, які могли би свідчити про обставини події. Матеріали справи не містять доказів, які б беззаперечно підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача в частині утримання будинку в належному та безпечному стані та завданням матеріальної шкоди позивачу.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у заподіянні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір (постанова Верховного Суду від 25.02.2019 року, справа №466/4051/15-ц).

Суд погоджується, що правовідносини, які виникли між сторонами, є деліктними. Зазначене породжує обов`язок відповідача щодо доказування відсутності своєї вини у завданні шкоди. Разом з тим, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку щодо передчасності заявлених позовних вимог, оскільки з наданих відділом поліції матеріалів не вбачається встановлення обставин падіння каменю на автомобіль позивача, не встановлено та не допитано свідків події, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність доказів, які б підтверджували факт протиправної бездіяльності відповідача, його вини в настанні шкідливих наслідків для автомобіля позивача, причинно-наслідкового зв`язку між такою бездіяльністю та наслідками, що настали.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, позивач зазначає, що внаслідок пошкодження автомобіля їй було завдано моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. Разом з тим, судом не встановлено взаємозв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача та наслідками, що мали місце у вигляді завдання шкоди майну позивача, у зв`язку з чим суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) до КП «ЖКС Порто-Франківський» (, адреса місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Льва Толстого, буд. 5) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст.354 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду складено 06.07.2020 року.

Суддя Д.Ю. Донцов