БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2- 1111/11
Провадження № 4-с/497/1/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.20 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.

за участю секретаря судового засідання Стоянової І.М.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград скаргу Кредитної спілки «Аккорд» на повідомлення (рішення) начальника Болградського районного Відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івашинського В.І.,

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2020 року до Болградського районного суду Одеської області надійшла скарга Кредитної спілки «Аккорд» на повідомлення (рішення) начальника Болградського районного Відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івашинського В.І. від 04 лютого 2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с.1-9).

Заявник просив:

- визнати поважними причини пропуску строку для подачі скарги і поновити процесуальний строк для подання скарги до суду на дії державного виконавця;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Болградського районного Відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івашинського В.І. в частині винесення повідомлення від 04.02.2020 року про повернення виконавчого документа №2- 1111/11 на суму 8 731.27 гривень без прийняття до виконання.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що на 02.12.2019 року ним було надіслано цінним поштовим листом виконавчий лист по справі №2-1111/11 виданий 16.01.2012 року на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області по справі за позовом Кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, який був отриманий Болградським районним відділом ДВС 05.12.2019 року.

Строк пред`явлення виконавчого документу мав спливав 27.12.2019 року, оскільки раніше вказаний виконавчий документ повертався стягувачу без виконання 27.12.2016 року, в зв`язку з чим строк пред`явлення виконавчого документу до виконання був перерваний.

05.10.2016 року набрав чинності новий закон «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2020 року, положення якого поширюються і на виконання за вказаним виконавчим листом, який був повернутий без виконання 27.12.2016 року. Згідно ст.12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років …Пунктом 5 розділу Розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

А відтак, по твердження заявника, виконавчий лист для виконання був надісланий 02.12.2019 року тобто в трирічний строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

18 березня 2020 року ухвалою судді було залишено скаргу КС «Аккорд» без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.11).

Ухвала відразу ж була надіслана заявнику (а.с.12), яка ним отримана 01.04.2020 року (а.с.13).

02 червня 2020 року на виконання ухвали суду заявником надіслано скаргу в новій редакції з доданими до неї документами (а.с.14-24).

Ухвалою від 09.06.2020 року поновлено КС «Аккорд» процесуальний строк для подання скарги на дії державного виконавця та відкрито провадження за скаргою КС «Аккорд» та призначено до судового розгляду (а.с.25), та повідомлено учасників судового розгляду (а.с.26).

За клопотанням начальника Болградського відділу ДВС від 18.06.2020 року (а.с.28-29) судовий розгляд був відкладений на 21.07.2020 року о 14:00 годині (а.с.31).

В судове засідання 21.07.2020 року представник заявника КС «Аккорд» - не прибув. В поданій скарзі зазначав клопотання про проведення судового розгляду у відсутність представника (а.с.16).

Суб`єкт оскаржуваних дій - начальник Болградського районного Відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івашинський В.І., будучи належним чином повідомленим (а.с.31), в судове засідання не прибув, подав письмові пояснення на скаргу, згідно яких заперечував усі доводи скаржника, та стверджував, що відсутні підстави для задоволення скарги, оскільки виконавчий документ було пред`явлено до виконання після спливу визначеного законом строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Заінтересована особа ОСОБА_2 повідомлялася згідно вимог чинного законодавства, до суду не прибула.

Враховуючи положення ст. 450 ЦПК України щодо строку розгляду скарги суд вважає, що скаргу слід розглянути за відсутності не прибувших сторін, які повідомлені належним чином, надіславши їм копію ухвали для забезпечення можливості оскарження з моменту отримання, що не позбавить їх права на справедливий розгляд справи.

Дослідивши доводи скаржника, письмові пояснення суб`єкта оскаржуваних дій, вивчивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, та надавши оцінку обґрунтованості доводам скарги, суд прийшов до висновку що вона підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Чинне законодавство України передбачає широке коло можливостей впливу на хід виконавчого провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців регламентується як Законом України «Про виконавче провадження» так і відповідними положеннями процесуальних кодексів які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Процесуальне законодавство встановлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (статті 447, 448 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року з наступними змінами (надалі Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби відповідно до ст.18 Закону України № 1404-VІІІ, зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Судовим розглядом встановлено, що заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 15.11.2011 року по справі №2- 1111/11 за позовом Кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Аккорд» заборгованість по кредиту в сумі 8526.01 гривень та судовий збір. Рішення набрало законної сили 16.01.2012 року (а.с.17).

На підставі зазначеного рішення суду видано 16.01.2012 року виконавчий лист (а.с.18), на якому наразі в частині «Відмітки державного виконавця про виконання рішення або повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення» є в наявності чотири записи про повернення виконавчого документу.

Передостанній запис датується 26.12.2016 року на підставі п.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження здійснений державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області (а.с.3, 18).

Згідно Закону України від 21.04.1999 року №606-ХVІ «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час видачі виконавчого листа Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом (ст.22 ч.1 п.2).

На час повернення виконавчого документу стягувачу 26.12.2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року.

Цим законом визначено інші строки пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Так, ч.1 статті 13 цього Закону встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п.1 частина 4 статті 13 названого Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ст.13 ч.5 вказаного Закону)..

Крім того, пунктом 5 розділу Розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження, тобто «у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Згідно пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, на час повернення державним виконавцем виконавчого документу стягувачу 26.12.2016 року діяли положення нового Закону «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року, які надалі поширюються на виконання цього листа. Строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, тобто з 27.12.2016 року по 27.12.2019 року.

Реалізуючи своє право згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року, стягувач КС «Аккорд» 02.12.2019 року надіслав на адресу Болградського районного Відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) цінним поштовим листом заяву №137 560 від 18.11.2019 року про відкриття виконавчого провадження додавши до неї оригінал виконавчого листа №2 -1111/11 від 16.01.2012 року, заяви про зміну банківських реквізитів, який був отриманий Болградським РВДВС 05.12.2020 року.

Зазначене підтверджується оригіналом виконавчого провадження за АСВП:61054513, в якому є в наявності заява стягувача від 18.11.2019 року за №137 560, копія виконавчого листа, та інші додані до заяви стягувача документи, опис вкладення у цінний лист з відбитком штемпеля датованого 02.12.2020 року, оригінал конверту з відбитком штемпеля з датою 02.12.2020 року з номером поштового відправлення 752 (а.с.20). Копія додана до матеріалів справи (а.с.33-38).

За даними АТ «Укрпошта» Онлайн-сервісу «Відстеження відправлення» станом на час перевірки 25.05.2020 року поштове відправлення за номером 752 було відправлено 02.12.2019 року з м.Ірпінь Україна, та доставлено адресату 05.12.2019 року м.Болград, Одеська область (а.с.21).

Таким чином, заява стягувача про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2 -1111/11 від 16.01.2012 року, була надіслана і отримана відділом ДВС в межах трирічного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Втім, начальником Болградського районного Відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івашинським В.І. лише 04.02.2020 року винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на те, що стягувачем пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с.19).

Дане повідомлення начальника Болградського відділу ДВС є не обґрунтованим, не мотивованим, та безпідставним, та таким що підлягає скасуванню.

Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є відповідним рішенням державного виконавця, а тому таке повідомлення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Європейським судом з прав людини в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року зроблено висновок про те, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції, у зв`язку з чим саме на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Положеннями ст.451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналогічні положення містяться в п.18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України N 6 від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Приписами статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Законне і обґрунтоване рішення має бути також справедливим у моральному та соціальному аспектах - з урахуванням вимог Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Приписами статті 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» кожному гарантовано захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

З огляду на викладене, враховуючи зміст повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, суд погоджується з доводами скаржника та вважає повністю доведеним зловживання державним виконавцем своїм процесуальним правом та порушення обов`язку щодо прийняття у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку виконавчого листа до виконання.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити скаргу та визнати дії начальника Болградського районного Відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івашинського В.І. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - непраовмірним, та скасувати Повідомлення від 04.02.2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.04.2018 у справі N 910/7367/16 та від 04.04.2018 у справі N 910/17959/15.

На підставі викладеного, скарга Кредитної спілки «Аккорд» на повідомлення (рішення) начальника Болградського районного Відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івашинського В.І. підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-83, 95, 258, 259, 260, 261, 268, 272, 353-354, 355, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року з наступними змінами та доповненнями, суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу Кредитної спілки «Аккорд» на повідомлення начальника Болградського районного Відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івашинського В.І. задовольнити.

Визнати повідомлення начальника Болградського районного Відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івашинського В.І. від 04.02.2020 року неправомірним та скасувати.

Зобов`язати начальника Болградського районного Відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івашинського В.І. від 04.02.2020 року поновити заявнику Кредитній спілці «Аккорд» порушене право на подачу виконавчого листа 2 -1111/11 від 16.01.2012 року для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Болградського районного суду

Одеської області Кодінцева С.В.