ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 липня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/995/20

Головуючий у першій інстанції Мороз К. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/859/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Губар В.С., Євстафіїва О.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів,

дата та місце складання повного тексту рішення: 21 квітня 2020 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 47571 грн 29 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 січня 2019 року з ОСОБА_1 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 12 липня 2019 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ Головного ТУЮ у м. Києві Яблонською Д.В. відкрито виконавче провадження №59524788 з примусового виконання виконавчого листа №750/12201/18 від 25 лютого 2019 року. Відповідач аліменти сплачував не регулярно та не в повному обсязі, тому виникла заборгованість в сумі 47571 грн 29 коп. Зазначає, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 10 лютого 2020 року згідно її розрахунку становить 83617 грн 23 коп. З урахуванням обмеження максимального розміру пені розміром заборгованості по аліментам (ч.1 ст.196 СК України), в даному випадку розмір пені дорівнює розміру заборгованості та складає 47571 грн 29 коп.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 квітня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачки 47571 грн. 29 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 13 листопада 2018 року по 01 грудня 2020 року та 840 грн 80 коп. судового збору на користь держави.

Рішення суду мотивовано тим, що в силу закону за прострочення сплати аліментів відповідач має сплатити пеню, яка становить 103808 грн. 69 коп., проте, в силу приписів ч.1 ст.196 СК України, максимальний розмір неустойки обмежується розміром 100 відсотків заборгованості, станом на лютий 2020 року 48152 грн 30 коп., а розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, суд визначив розмір неустойки в сумі 47571 грн 29 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням представник ОСОБА_1 адвокат Прохоренко О.Є., звернулася до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини відповідача, а з об`єктивних причин та на даний час оплачена повністю. Зокрема, з 30 грудня 2015 року відповідач був звільнений за скороченням штату та по 13 жовтня 2017 року перебував на обліку в центрі зайнятості та до лютого 2020 року був безробітним, отже не мав постійного доходу. При цьому, досліджуючи матеріали виконавчого провадження, суд на дані обставини уваги не звернув та проігнорував.

На думку особи, яка подає апеляційну скаргу, здійснення судом розрахунку розміру неустойки за прострочення сплати аліментів в період з листопада 2018 року до липня 2019 року включно, тобто до відкриття виконавчого провадження (дата відкриття виконавчого провадження), є неправомірним.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 листопада 2018 року і до досягнення ним повноліття (а.с.5-6).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості № 59524788/5 від 23 грудня 2019 року на день видачі довідки заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 47571 грн 29 коп. (а.с.7).

Згідно постанови головного державного виконавця Голосівського районного ВДВС у м.Києві Задорожної Т.А. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26 лютого 2020 року на виконання виконавчого листа № 750/1220/18, виданого 25 лютого 2019 року Деснянським районними судом м.Чернігова, звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с.32-33).

Згідно постанови головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02 березня 2020 року знято арешт з коштів боржника ОСОБА_1 в зв`язку з погашенням заборгованості по аліментах (а.с.43-44).

Також в матеріалах справи є довідка розрахунок від 15 квітня 2020 року де зазначено, що заборгованість по аліментах станом на 01 квітня 2020 року відсутня та становить переплата по аліментах в розмірі 272 грн 37 коп. (а.с.46-47). При цьому визначена щомісячна сума аліментів, змінений розмір в порівнянні з довідкою-розрахунком від 23 грудня 2019 року за березень, квітень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року і визначена сума сплачених аліментів, змінений розмір в порівнянні з довідкою розрахунком від 23 грудня 2019 за серпень, жовтень, листопад 2019 року.

Дані правовідносини виникли щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, визначених за рішенням суду та регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та Конвенцією про права дитини, яка є частиною національного законодавства України.

Згідно ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував.

Доводи апеляційної скарги, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини відповідача, а з об`єктивних причин, що з грудня 2015 року відповідач був звільнений за скороченням штату та по 13 жовтня 2017 року перебував на обліку в центрі зайнятості та до лютого 2020 року був безробітним, не заслуговують на увагу, оскільки при поданні відзиву до суду першої інстанції відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження даних обставин.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідачем не наведено жодної обґрунтованої підстави яка б свідчила про поважні причини не подання копії трудової книжки відповідача суду першої інстанції, тому даний доказ відхиляється апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що здійснення судом розрахунку розміру неустойки за прострочення сплати аліментів в період з листопада 2018 року до липня 2019 року включно, тобто до відкриття виконавчого провадження також не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення, адже аліменти на утримання дитини були стягнуті саме з 13 листопада 2018 року та з того часу у відповідача виник обов`язок по сплаті аліментів.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих сторонами при розгляді справи.

Інші доводи апелянта зводяться до цитування правових норм матеріального та процесуального права, суб`єктивного тлумачення відповідачем та його представником даних норм.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, виходячи з захисту інтересів дитини, забезпечення своєчасного одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: