ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року

м.Суми

Справа №583/560/20

Номер провадження 22-ц/816/1395/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2020 року в складі судді Сидоренка Р.В., ухваленого у м. Охтирка,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами.

Позовна заява обґрунтована тим, що у 2020 році під час ознайомлення з матеріалами іншої цивільної справи щодо зняття арешту з майна відповідача вона дізналась про закінчення державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконавчих проваджень за №№ 17572615, 20634859, 17572707, 17571925 щодо примусового стягнення з відповідача на її користь аліментів. При цьому, з повідомлення у листі державної виконавчої служби від 12 липня 2019 року вбачається, що у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів по даним виконавчим провадженням виникла заборгованість на загальну суму 82206 грн.

Посилаючись на обставини того, що у зв`язку із закриттям виконавчих проваджень вона позбавлена можливості примусово стягнути борг з відповідача по аліментам, а у добровільному порядку він не бажає їх сплачувати, позивачка просила суд поновити їй строк звернення до суду з даним позовом та стягнути з відповідача на її користь борг по аліментам у розмірі 82206 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що при проведенні підготовчого провадження суд першої інстанції порушив її процесуальні права щодо надання доказів, заперечення на відзив, зміни позовних вимог, залучення до участі у справі інших осіб, а також порушив порядок проведення підготовчого провадження, так як ухвалив судове рішення на стадії підготовчого провадження. Крім того, на думку позивача, оскільки відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував щодо позовних вимог та не визнавав заборгованості зі сплати аліментів, тому суд першої інстанції повинен був з`ясувати обставини щодо наявності боргу та його розміру. Також позивач вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ті обставини, що на даний час виконавчі провадження про стягнення з відповідача на її користь аліментів закінчені, виконавчі листи відсутні, тому вона позбавлена можливості стягнути борг по аліментам.

Від відповідача ОСОБА_2 в установлений апеляційним судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 12 липня 2019 року за № 12 на виконанні у відділі перебували наступні виконавчі провадження:

- за № 17572615 з примусового виконання виконавчого листа № 2-828 від 22 травня 2006 року, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів. Постановою державного виконавця від 04 травня 2012 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час прийняття постанови), в якій зазначено, що заборгованість станом на 01 жовтня 2012 року складає 15150 грн;

- за № 20634859 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2182 від 20 січня 2010 року, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів. Постановою державного виконавця від 04 травня 2012 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час прийняття постанови), в якій зазначено, що заборгованість станом на 01 жовтня 2012 року складає 10800 грн;

- за № 17572707 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1715 від 02 грудня 2008 року, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів. Постановою державного виконавця від 14 травня 2012 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час прийняття постанови), в якій зазначено, що заборгованість станом на 14 травня 2012 року складає 48000 грн;

- за № 17571925 з примусового виконання виконавчого листа № 2-АЄ-28 від 14 травня 1995 року, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів. Постановою державного виконавця від 25 червня 2012 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час прийняття постанови), в якій зазначено, що заборгованість станом на 10 жовтня 2012 року складає 8256 грн (а.с. 4-6, 39).

Крім того, як зазначено у листі, надати додаткові відомості не виявляється можливим у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень за закінченням терміну зберігання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутній спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, тому визначена державним виконавцем сума заборгованості за аліментами повинна стягуватись на підставі Закону України «Про виконавче провадження» без ухвалення рішення суду про стягнення цієї заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 141 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини 4 статті 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Згідно з частиною 4 статті 195 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за № 606-ХІV (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 74 цього Закону (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

У частині дев`ятій цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 згаданого Закону, відповідно до частини дев`ятої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Разом з тим, як передбачено пунктами 7.21 та 7.22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5 (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 74 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за № 606-ХІV (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за умови відсутності між сторонами у даній справі спору щодо розміру заборгованості за аліментами визначена державним виконавцем заборгованість зі сплати аліментів повинна стягуватись в межах процедури виконавчого провадження на підставі Закону України «Про виконавче провадження», ураховуючи, що вимогами пункту 7.21 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5 (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що умовою для закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення була відсутність заборгованості з їх сплати.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не погоджується з розміром заборгованості зі сплати аліментів не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки, як вбачається з позиції відповідача, викладеній у відзиві на позовну заяву, він не оскаржує сам розмір заборгованості за аліментами, а лише вважає недопустимими надані стороною позивача докази, на підставі яких вона ставить питання про стягнення суми заборгованості зі сплати аліментів у зв`язку з помилками, які містяться у листі Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 12 липня 2019 року за № 12 щодо назви органу, який видав виконавчі листи (а.с. 18-19). Із зазначеного можна зробити висновок, що відповідач не заперечує проти наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів, отже, спір щодо розміру заборгованості за аліментами між сторонами відсутній.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, так як суд ухвалив судове рішення під час підготовчого провадження, то вони спростовуються матеріалами справи, так як ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 лютого 2020 року, якою відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 9). Водночас, за правилами частини 3 статті 279 ЦПК України підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а його висновки відповідають обставинам справи, тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду, як законне і обґрунтоване, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко