Дата документу 01.07.2020 Справа № 334/7898/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/7898/19 Головуючий у 1-й інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/807/1845/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у особі представника Ременюк Тетяни Олександрівни на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченка Юрія Олексійовича про визнання рішення державного реєстратора незаконним,

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до суду до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ТОВ «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченка Ю.О. про визнання рішення державного реєстратора незаконним.

Разом із позовною заявою позивачі звернулись до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що згідно відомостей в Державному реєстрі прав власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішення державного реєстратора, на підставі якого було відчужено нерухоме майно, є предметом позовної заяви у цій справі. Станом на сьогодні відповідачем вчиняються дії щодо виселення позивачів із спірної квартири та щодо її відчуження. Неодноразово представники банку приходили за адресою квартири та вимагали виселення позивачів та членів сім`ї із займаної площі.

Посилаючись на вказані обставини, в заяві просили забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом позову, та заборонити представникам ТОВ «Кредитні ініціативи» користуватись та входити до квартири.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року було відкрито провадження у справі, частково задоволено заяву про забезпечення позову та витребувано докази.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, реєстраційний номер об`єкту у РПВН:173178266), яка належала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду в частині забезпечення позову, ТОВ Кредитні ініціативи» у особі представника ОСОБА_3 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не встановлено обставин, які мають значення для застосування заходів забезпечення позову, не з`ясовано чи не перешкоджатимуть такі заходи господарській діяльності відповідача, а позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить в майбутньому виконання судового рішення. Крім того, судом першої інстанції не обговорено питання щодо зустрічного забезпечення та не застосовані відповідні заходи відповідно до статті 154 ЦПК України, що є порушення чинного процесуального законодавства.

Ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку в частині задоволення заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Відзивів на апеляційну скаргу учасниками справи не надано, що не є перешкодою у відповідності до вимог ч. 3 статті 360 ЦПК України для апеляційного розгляду.

Всі учасники справи належним чином повідомлені, але в судове засідання 24 червня 2020р. не з`явились. Тільки від представника ТОВ «Кредитні ініціативи» Ременюк Т.О. надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку з її перебуванням у відпустці з 29.06.2020р. по 02.07.2020р. включно.

Враховуючи, що в перше засідання, яке було призначено на 10.06.2020р., представник апелянта також не з`явилась через зайнятістю у іншій справі, у зв`язку з чим просила розглядати справу за відсутності представника апелянта, колегія вважає за можливо відповідно до вимог ч. 2 статті 372 ЦПК України розглянути справу за її відсутності. А також за відсутності належним чином повідомлених інших учасників справи, від яких заяв та клопотань не надходило.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходів з того, що між сторонами дійсно існує спір, обрані позивачем види забезпечення позову відповідають позовним вимогам.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ТОВ «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченка Ю.О. про визнання незаконним рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, за ТОВ "Кредитні ініціативи".

Позивачі подали до суду заяву, якою просили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони представникам ТОВ «Кредитні ініціативи» користуватись, входити у вищезазначену квартиру.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії (п.п. 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України).

За приписами частини третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов`язаний подавати суду докази для підтвердження такого припущення.

Зважаючи на те, що на теперішній час право власності без попередження позивачів перереєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи», то останнє має повну можливість відчужити майно, про незаконність набуття якого відповідачем висуваються вимоги у цій справі.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б підтверджували що нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження ТОВ "Кредитні ініціативи" спірного нерухомого майна.

Відповідно до ст. 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст. 18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих передчасних дій із боку відповідача, для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з приписами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на об`єкти нерухомого майна та їх обтяження підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Проте у випадку, якщо до скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав щодо об`єкта нерухомого майна буде проведена державна реєстрація прав на цей об`єкт за іншою особою, внесення запису про скасування державної реєстрації прав буде неможливим до моменту скасування цієї державної реєстрації прав у встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядку.

Враховуючи наведені заявником обставини вибуття квартири з його власності, є підстави вважати, що з огляду на особливості функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незастосування заходів забезпечення позову ускладнить внесення до реєстру запис про скасування попереднього запису, вчиненого на підставі рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, яке вважає незаконним позивач, в разі задоволення позову та зумовить необхідність звернення до суду з новими позовами.

У такому разі колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за захистом яких вони звернувся до суду.

З приписів Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що накладення арешту на майно, що тягне за собою одночасно і неможливість проведення реєстраційних дій, спрямовано на тимчасову заборону розпорядження будь-якими особами нерухомим майном та зупинення проведення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна.

Враховуючи, що у суді вирішується спір щодо визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачем, тому існує реальна можливість подальшої реалізації ним зазначеного нерухомого майна, що, в свою чергу, може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, заявлені позовні вимоги по суті зводяться до оспорювання переходу права власності на квартиру до ТОВ "Кредитні ініціативи", у зв`язку із чим саме арешт цього майна є співмірним заходом забезпечення позову.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову будуть мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, та не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті і не порушууть прав третіх осіб.

Матеріалами справи підтверджено, що власником спірної квартири з 19 червня 2019 року є ТОВ "Кредитні ініціативи", який вказує, що арешт майна перешкодить йому користуватись належним на праві власності майном..

Але такі аргументи апеляційної скарги, що оскаржувана ухвала перешкоджає господарській діяльності товариства, адже юридично обмежує реалізацію законних прав власника майна, не можуть бути підставою для скасування ухвали про забезпечення позову, оскільки заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та несуть легітимну мету - забезпечення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення висновків суду не спростовують, оскільки в даній справі застосування зустрічного забезпечення було правом суду, а не його обов`язком в зв`язку із відсутністю передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України підстав обов`язкового застосування судом зустрічного забезпечення.

Відповідач не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з вмотивованим клопотанням про застосування зустрічного забезпечення в порядку, визначеному ч. 6 ст. 154 ЦПК України.

Інших доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали судді апеляційна скарга не містить.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. Відтак, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі Закон № 540-ІХ).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

УхвалуЛенінського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року в частині забезпечення позову у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складений 01 липня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.