Провадження № 2/752/723/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.06.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Власенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору поруки, -

в с т а н о в и в:

у грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договору поруки недійсним.

Позов обґрунтовано тим, що в провадженні Шполянськогоо районного суду Черкаської області знаходиться справа № 710/975/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Після відкриття провадження позивачу стало відомо про існування договору поруки № 38АІ1, який був укладений 11.06.13 року ніби-то між нею та ОСОБА_2 . На підставі договору поруки ПАТ «Укрсоцбанк», як кредитор, просить суд солідарно стягнути з неї, як з поручителя, суму заборгованості за кредитним договором № 38АІ1 від 11.06.2013р., укладеним між відповідачем та ОСОБА_2 , як позичальником, в розмірі 179 224,75 грн. та судовий збір.

Позивач зазначає, що оспорювальний договір поруки із усіма змінами та додатками до нього не підписувала, волевиявлення на вчинення такого договору та доданих угод до нього не виявляла. Їй не було відомо про існування вказаного договору та додатків до нього.

За таких підстав, позивач просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір поруки № 38АІ1 від 11.06.2013р. з усіма змінами та доповненнями до нього, укладений між ОСОБА_1 , АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року дану справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. (а.с.20)

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 29)

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року, призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено.(а.с. 46)

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року поновлено провадження та призначено судове засідання. (а.с. 118)

В судове засідання позивач не з`явилася, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Просить задовольнити позов.

Відповідач АТ "Укрсоцбанк" в судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника банку. Просить відмовити в задоволенні позову. (а.с. 41, 49)

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

11 червня 2013 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту на авто № 382А01, відповідно до умов якого кредитор зобов"язався надати позичальнику на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 132 480 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості до 11.06.2020 р. на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов"язувався прийняти. використати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

В забезпечення виконання зобов"язань за вищевказаним кредитним договором був укладений договір застави транспортного засобу № 382АІ1 від 11.06.2013 р.

Також з метою забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором 11.06.2013 р. ОСОБА_1 з ПАТ "Укрсоцбанк" укладено договір поруки № 382АІ1. (а.с. 87)

Відповідео до умов договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов"язання всім належним йому майном та грошовими коштами.

Частина 2 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з п.3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ч.2 ст.207 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Тобто, договір поруки є двостороннім правочином, який укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов`язків боржника. Він зазвичай лише здійснює підготовчі дії до укладення договору поруки, підшукуючи поручителя і одержуючи його згоду.

У разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з невідповідністю його вимогам частин третьої і п`ятої статті 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 686/6155/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року у даній справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському НДЕКЦ МВС України. (а.с. 93)

За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, складено висновок № 15345-15347/19-32 від 27.04.2020 року, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_1 , що містяться в графі "від імені поручителя" у нижніх правих кутах на лицевій та зворотній сторонах першого та другого аркушів; у розділі "стаття 7. Реквізити та підписи сторін" в графі "сторона 3. поручитель" у рядку "____ ОСОБА_1 " та у розділі "заява" у рядку " ОСОБА_1 " на зворотній стороні другого аркуша договору поруки " 382АІ1 - ПОР від 11.06.2013 р., укладеного між ПАТ "Укрсоцбанк" (сторона 1) та ОСОБА_2 (сторона 2), ОСОБА_1 (сторона 3), - виконані не ОСОБА_1 , а іншою стороною. (а.с. 111)

Таким чином, по справі встановлено, що ОСОБА_1 не підписувала оспорюваний нею договір поруки, оскільки підпис в ньому належить не їй, а іншій особі.

Доказів на спростування вказаного висновку судово-почеркознавчої експертизи про те, що ОСОБА_1 не підписувала оспорюваний договір поруки, матеріали справи не містять і таких доказів відповідач суду не надав.

Оскільки по справі встановлено, що ОСОБА_1 не підписувала оспорюваний договір поруки, так як підпис в ньому належить не їй, а іншій особі, то такий договір поруки підлягає визнанню недійсним у зв`язку з невідповідністю вимогам ч.ч.3,5 ст.203 ЦК, а саме, волевиявлення ОСОБА_1 як учасника правочину не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, а тому цей правочин не може вважатися такими, що спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 7 850 грн. оплати за судово-почеркознавчу експертизу та 640 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору поруки - задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки № 382АІ1 від 11 червня 2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 7 850 грн. оплати за судово-почеркознавчу експертизу та 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя