Справа № 417/9192/19
Провадження № 2/417/100/20
РІШЕННЯ

Іменем україни

"08" липня 2020 р. с.Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Рукас О.В.

при секретарі Брюховецькій О.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Красноруцького О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Марківського районного суду Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Марківської селищної ради Марківського району Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

10.09.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 02.07.2020 року замінено первісного відповідача Бондарівську сільську раду Марківського району Луганської області на належного відповідача - Марківську селищну раду Марківського району Луганської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , склав заповіт, яким заповів належне йому майно, а саме земельну ділянку, розташовану в межах Бондарівської сільської ради, згідно Державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛГ №027638 та №027610, виданих Бондарівською сільською радою на підставі рішення від 09 червня 2000 року №11/3 і зареєстрованих в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 15.11.2000 року за №27 і №28, йому ОСОБА_1 .

10.05.2019 року він звернувся до Марківської державної нотаріальної контори з проханням прийняти його заяву про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, оскільки шестимісячний термін для подання заяви на той момент вже сплив.

Він являється спадкоємцем за законом, але у встановлений законом строк згідно ст.1270 ЦК України він не написав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом.

На даний час він має намір оформити спадщину, але йому було відмовлено в зв`язку з тим, що він пропустив строк для прийняття спадщини.

Вважає, що ним строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин. Причиною пропуску стало його скрутне матеріальне становище, він ніде не працював, кошти на поховання батька займав, інших доходів не мав. Тільки розрахувавшись з боргом міг звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

На підставі викладеного, просить визнати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки в позасудовому порядку, будь-яким іншим способом, реалізувати своє право на зазначену спадщину він не має.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та прохав суд позов задовольнити, зазначив, що він разом з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та рідною сестрою ОСОБА_3 мешкав до 2000 року за адресою: АДРЕСА_1 . Батьки мали земельні ділянки, які обробляли самостійно, власними силами. У 2000 році він придбав собі будинок, і разом з дружиною переїхав, та став мешкати окремо від батьків та сестри ОСОБА_3 , але батьків не покинув, продовжував піклуватися про них. Він разом з батьком ОСОБА_4 обробляв земельні ділянки. В 2008 році мати ОСОБА_5 захворіла та померла. Батько ОСОБА_4 залишився проживати з донькою ОСОБА_3 , однак сестра проживала в будинку, а батько у флігелі, оскільки відносини між ними складалися незадовільними, вони не могли знайти спільної мови, відбувалися сварки. ОСОБА_6 ніде не працювала, нічим не займалася, та жила тільки за рахунок батьків, тому відповідно їм і не допомагала, та матеріальної допомоги не надавала. Він продовжував піклуватися про батька, постійно його навідував, доглядав за ним, постійно возив до лікарні, оскільки батько перебував на обліку у лікарів. Вказані паї, він обробляв сам, оскільки батько за станом здоров`я вже не міг цього робити. За життя батько говорив йому, що бажає, щоб ці два паї, залишились йому ОСОБА_1 .

У кінці квітня 2019 року на цвинтарі в с.Бондарівка Марківського району Луганської області він зустрів колишнього секретаря Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області ОСОБА_7 , яка йому повідомила, що батько ОСОБА_4 на його ім`я склав заповіт на земельні ділянки, які йому належать. Даний заповіт знаходиться в Бондарівській сільській раді Марківського району. Про існування даного заповіту йому нічого не було відомо. За життя батько йому нічого не говорив, про те, що склав заповіт на його ім`я.

Він почав шукати заповіт батька, і оскільки вдома в документах його не було, він звернуся до свого брата ОСОБА_8 , оскільки знав, що за життя батько ОСОБА_3 віддавав йому на збереження якісь документи. Вдома у брата ОСОБА_8 був знайдений заповіт батька. ОСОБА_8 , також не знав про існування даного заповіту, оскільки він знаходився у пакеті документів батька. З даним заповітом, він звернувся до нотаріуса, написав заяву про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва на спадщину йому відмовлено, оскільки був пропущений встановлений законом строк.

Відповідаючи на запитання зазначив, що спочатку він не звертався до нотаріуса, оскільки після смерті батька в нього було дуже скрутне матеріальне становище. До смерті батька він ніде не працював, а потім коли працевлаштувався, то отримував дуже маленьку заробітну плату. Оскільки він не обізнаний, то вважав, що для оформлення спадщини потрібні великі кошти. На ці земельні паї ніхто не претендував, оскільки всі брати та сестри знали, що батько хотів залишити цю землю йому. Він продовжував її обробляти, та платити за неї податки. Потім, коли він дізнався про існування заповіту та про викладену волю батька, та знайшовши цей заповіт, він зразу ж звернувся з відповідною заявою до нотаріуса. Таким чином, строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька він пропустив з поважних причин, оскільки не знав про існування даного заповіту.

На сьогоднішній день, він з сестрою ОСОБА_3 не спілкується, оскільки вона його уникає, однак знає, що після смерті батька вона оформила дім батьків на себе. Як вона це зробила, йому не відомо. Ніхто з його братів та сестер, частку у будинку батьків не отримав. Права власності в порядку спадкування на паї, які йому заповідав батько також ніким не оформлено.

Представник позивача - адвокат Островерхова Л.І. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача ОСОБА_1 та просила їх задовольнити. Зазначила, що позивачем пропущений строк для прийняття спадщини дійсно з поважних причин, оскільки у нього було скрутне матеріальне становище, тому спочатку він і не подавав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса. Про те, що існує заповіт батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач дізнався тільки у квітні 2019 року від секретаря Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області ОСОБА_9 Н ОСОБА_10 М ОСОБА_10 в день пам`яті померлих на цвинтарі в с.Бондарівка Марківського району, і тоді на виконання волі батька ОСОБА_4 , він звернувся до державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакала О.Є. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Представник відповідача Марківської селищної ради Марківського району Луганської області селищний голова І. Дзюба в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до вимог ч.4 ст.51 ЦПК України повідомив, що не потребує у розгляді справи з початку (т.2 а.с.64).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлення про час і місце розгляду справи було вручено її представнику - адвокату Красноруцькому О.М. для передачі (т.2 а.с.59). В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 про розгляд справи за її відсутності, та за участі її представника адвоката Красноруцького О.М. (т.1 а.с.50). В своїй заяві третя особа ОСОБА_3 зазначає, що позовні вимоги не визнає.

Представник третьої особи-адвокат Красноруцький О.М. в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши, що позивач не надав підтверджуючих та переконливих доказів про поважність причин пропуску строку для подачі заяви для прийняття спадщини. Позовні вимоги не доведені та просить відмовити у їх задоволені. Також зазначив, що він вважає Марківську селищну раду Марківського району Луганської області неналежним відповідачем по справі. Вважає, що відповідачем повинна бути особа, що прийняла дану спадщину.

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача-адвоката Островерхової Л.І., представника третьої особи-адвоката Красноруцького О.М., допитавши в судовому засіданні свідків, безпосередньо дослідивши кожний наявний у матеріалах справи доказ окремо, а також у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показань свідків.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_8 . Після розпайовки земель у колгоспі, батьки чоловіка, позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_8 стали самі обробляти земельні паї. Спочатку ОСОБА_1 проживав разом з батьками, а потім став мешкати окремо разом зі своєю сім`єю. При житті батьки чоловіка неодноразово говорили, що вони бажають, щоб у кожної їхньої дитини був свій пай. Після смерті матері ОСОБА_5 , батько ОСОБА_4 свою землю віддав ОСОБА_12 , який продовжував її обробляти. Коли захворів батько, то його лікуванням займався позивач ОСОБА_1 , а всі інші діти допомагали. Позивач з її чоловіком неодноразово возили батька до лікарні в м.Лисичанськ. ОСОБА_6 з батьком не ладила, сварилася, а тому вони проживали окремо Анна у будинку, а батько у флігелі, та окремо вели господарство, окремо сплачували комунальні послуги. Батько ОСОБА_4 як став хворіти, то передав всі документи її чоловікові, проте, що серед інших документів був заповіт вона не знала. Після смерті батька відносини з ОСОБА_13 погіршилися. Проте, що є заповіт дізналися тільки на цвинтарі у квітні 2019 року від ОСОБА_7 , після чого і знайшли його в документах батька. Раніше не шукали, оскільки не знали про його існування. Позивач також не знав про існування даного заповіту. Коли вона знайшла заповіт ОСОБА_4 , то віддала його своєму чоловікові ОСОБА_8 , а той вже передав його позивачу. Про те, що батько ОСОБА_4 хотів віддати свій пай позивачу вона знає, зі слів свого чоловіка ОСОБА_8 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона є дружиною позивача ОСОБА_1 . Після того як в 1998 році вони одружилися, то залишилися проживати разом з батьками чоловіка та ОСОБА_3 . Вони в 2000 році придбали будинок та переїхали туди жити. До останніх днів батьків відносини між ними були гарні. Обробленням земельних ділянок батьків займався її чоловік ОСОБА_1 та свекр ОСОБА_4 . Як захворів батько ОСОБА_4 , то обробленням земель став займатися тільки її чоловік - позивач. Вони до смерті доглядали за батьком, кожного дня провідували, носили їжу, покупали ліки. Батько ОСОБА_4 помер на руках у її чоловіка ОСОБА_1 у квітні 2011 року. В цей період часу у родині було дуже тяжке та скрутне матеріальне становище. ОСОБА_1 у березні 2011 року тільки вийшов на роботу, отримував дуже маленьку заробітну платню. За життя батько ОСОБА_4 дуже часто сварився з донькою ОСОБА_3 , тому жив від неї окремо (вона у будинку, а він у флігелі). Вона достовірно знає, що батько ОСОБА_4 казав її чоловікові, що б він і надалі, після його смерті обробляв належні батькові земельні паї. Про те, що існує заповіт, та батько чоловіка ОСОБА_4 склав його на ім`я ОСОБА_1 , вони дізналися тільки у квітні 2019 року на цвинтарі від колишнього секретаря Бондарівської сільської ради Ріпки Н.М. За життя ОСОБА_4 про складений заповіт нікому не говорив. Даного заповіту у них вдома не було. Завіт знайшли в будинку брата ОСОБА_8 у документах батька, які він залишив там на зберігання. Коли її чоловік звернувся до нотаріуса, то йому повідомили, що він пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Вона з впевненістю заявляє, що про наявність заповіту її чоловік позивач по справі нічого не зав. ОСОБА_6 раніше їм повідомляла, що вона не претендує на паї батька, однак нотаріальної відмови не надала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він є братом померлого ОСОБА_4 , та відповідно дядьком позивача. В родині ОСОБА_16 було семеро дітей. Мишури (старші) весь час працювали в колгоспі. Коли почалося розпаювання землі, вони забрали свої паї і стали самі їх обробляти. ОСОБА_4 більше спілкувався з сином ОСОБА_17 , оскільки вони разом обробляли землю. Коли захворів ОСОБА_4 , то позивач дуже піклувався про нього, постійно його навідував, купував ліки, продукти харчування, возив його до лікарні в м.Лисичанськ. ОСОБА_4 помер у позивача на руках. На похорони складалися всі діти. Після смерті батька позивач продовжував обробляти земельні паї. Щодо заповіту йому стало відомо лише зі слів позивача, та до цього часу йому нічого не було відомо. Він з впевненістю заявляє, що позивачу нічого про заповіт батька не було відомо. Про заповіт дізналися тільки у квітні 2019 року. Також зазначив, що за життя у ОСОБА_4 та його доньки ОСОБА_18 були важкі стосунки, в родині між ними були сварки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що з 1986 року до 2015 року вона працювала секретарем виконкому Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області та на неї було покладені обов`язки посвідчення нотаріальних дій. Заздалегідь до смерті ОСОБА_4 склав у виконкомі сільської ради заповіт на земельний пай на користь свого сина ОСОБА_1 . Даний заповіт був складений у її присутності, нею посвідчений, та один з примірників був виданий ОСОБА_4 на руки. У квітні 2019 року, в день пам`яті померлих в с.Бондарівка Марківського району на цвинтарі, вона випадково зустріла ОСОБА_1 . В розмові з ним вона поцікавилась, як він розпоряджається спадковим паєм, адже батько ОСОБА_4 , заповідав його йому. На що ОСОБА_1 відповів, що він про заповіт нічого не знає. Особисто вона, раніше, до цієї зустрічі, про заповіт позивачу нічого не повідомляла.

Також в судовому засіданні судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача, ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області 04.04.2011 року, актовий запис №5 (а.с.5).

Згідно Заповіту від 24.02.2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Бондарівської ради Марківського району Луганської області Ріпкою Н.М., зареєстровано в реєстрі за №21, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заповів ОСОБА_12 , на випадок своєї смерті із належного йому майна земельні ділянки, розташовані в межах Бондарівської сільської ради згідно Державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛГ №027638 та №027610, виданих Бондарівською сільською радою на підставі рішення від 09.06.2000 року №11/3 і зареєстрованих в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 15.11.2000 року за №27 і №28 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на вищевказані земельні ділянки.

Згідно постанови державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакал О.Є. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.05.2019 року відмовлено ОСОБА_12 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємець ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини не подав, разом з спадкодавцем на день смерті не проживав (а.с.7).

Причина пропуску строку позивачем для прийняття спадщини полягала в тому, що після смерті батька у нього було скрутне матеріальне становище, тому він спочатку не подавав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса. Про те, що існує заповіт батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач дізнався від секретаря Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області Ріпки Н.М. у кінці квітня 2019 року, що підтверджено показами свідків даними в судовому засіданні, тоді він одразу, з метою виконання волі батька ОСОБА_4 звернувся до державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакала О.Є. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

В той же час, відповідно до ст. 1273 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що батько позивача ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про спадкування у зв`язку з тим, що у нього було скрутне матеріальне становище. Звернувся до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину лише тоді коли дізнався від секретаря Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області Ріпки Н.М. про існування заповіту на його ім`я, але згідно постанови №02-31 від 10.05.2019 року було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки він заяву про прийняття спадщини не подав, разом з спадкодавцем на день смерті не проживав.

Щодо заперечень представника третьої особи ОСОБА_3 - адвоката Красноруцького О.М. про неналежного відповідача, суд зазначає наступне.

Судом було перевірено наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Згідно листа державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Луганській області Ченакала О.Є. №634/01-16 від 15.10.2019 року зазначено, що спадкова справа після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась (т.1 а.с. 45).

В матеріалах справи, наявна Довідка, що видана виконкомом Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області №479 від 26.03.2019 року про те, що ОСОБА_4 , 1946 року народження, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті проживала та продовжує проживати за даною адресою - ОСОБА_3 донька (т.1 а.с.26).

Хоча ОСОБА_3 проживали з батьком ОСОБА_4 за однією адресою: АДРЕСА_1 , але фактично вони мешкали у різних житлових будинках.

Разом з тим, в судовому засіданні відповідно до пояснень свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 судом було встановлено, що ОСОБА_3 мешкала в будинку АДРЕСА_1 , а батько ОСОБА_4 у флігелю за цією ж адресою. Між ОСОБА_13 та батьком ОСОБА_4 були незадовільні стосунки, виникали часто сварки, тому вони і мешкали окремо один від одного та не вели спільного господарства, окремо сплачували комунальні рахунки.

Інших доказів, прийняття ОСОБА_13 спадку після смерті ОСОБА_4 , суду надано не було.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд встановив, що факти, викладені позивачем в позові, а також підтверджені в судовому засіданні показами свідків та письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають. Суд також враховує позицію відповідача (т.2 а.с.64), який позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визнати причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 поважними, та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 51, 76-80, 81, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1220, 1221-1223, 1268, 1269,1270, 1272 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Марківської селищної ради Марківського району Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Надати ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом 3 місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

В судовому засіданні 08 липня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено 09 липня 2020 року.

Суддя: О.В.Рукас