Справа № 359/2652/20
Провадження № 2/359/1810/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 та його захисника Семко В.Ю.,

відповідача ОСОБА_2 та його захисника Новоселецької О.А.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

встановив :

31 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 267800 грн. 00 коп.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , який тривалий час хворів на рак легенів та проживав у власній квартирі за адресою : АДРЕСА_1 . Протягом останнього місяця життя і до своєї смерті ОСОБА_3 проживав у квартирі рідної сестри за адресою : АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 за час життя заповіту не склав, його єдиним спадкоємцем є син ОСОБА_1 ..

Після смерті батька, з метою з`ясування обсягу спадкового майна, що залишилось після ОСОБА_3 , позивач 29 березня 2017 року отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за № 83731499, на підставі якої встановив, що власником квартири АДРЕСА_1 значиться на підставі договору - купівлі вказаного майна від 16 березня 2017 року його двоюрідний брат - відповідач ОСОБА_2 ..

Згідно вказаного договору квартиру відчужено померлим ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за 267800 грн. 00 коп. На час укладення договору сторони не мали один до одного жодних претензій щодо проведення розрахунків. Відтак, ОСОБА_3 набув у власність 267800 грн. 00 коп., а ОСОБА_1 , як його спадкоємець, що прийняв спадщину у встановленому законом і строки порядку, набув право успадкувати ці грошові кошти після померлого батька.

Позивач вважає, що ці кошти набуто і безпідставно утримуються відповідачем, а тому, посилаючись на вимоги ст. 316, 317, 1212, 1213 Цивільного кодексу України та ст 41 Конституції України, просить суд стягнути їх з ОСОБА_2 на його користь.

Ухвалою суду від 14 квітня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні з роз`ясненням сторонам права подати відзив на позов та заперечення на відзив.

07 травня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, обґрунтовуючи який відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки сторона позивача зловживає процесуальними правами та грошові кошти, які ОСОБА_1 просить стягнути на його користь, не перебувають у володінні чи зберіганні відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Крім того зазначив, що дійсно договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 16 березня 2017 року між відповідачем та покійним батьком, вважає недійсним, у зв`язку з чим на вирішенні судів знаходяться дві цивільні справи.

Після смерті батька позивач прийняв спадщину, а тому як його єдиний спадкоємець, набув право власності на грошові кошти в сумі 267800 грн. 00 коп., які сплачено на виконання вищевказаного договору. Проте, двоюрідний брат ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_3 , незаконно привласнив їх та безпідставно утримує у себе.

Також зазначив, що про тривалу хворобу батька і той факт, що останній переїхав проживати до рідної сестри у м. Бориспіль знав, але відвідав ОСОБА_3 лише один раз, витрат на його лікування, харчування, утримання, а після смерті, на поховання, встановлення огорожі та пам`ятника, не ніс. Про укладення спірного договору - купівлі продажу квартири не знав.

Під час візиту до батька у АДРЕСА_2 були присутні : рідна тітка ОСОБА_4 , двоюрідна сестра ОСОБА_5 та чоловік тітки ОСОБА_6 .

Вважає, що оскільки батько був нездоровим і лежачим, угода укладена за 9 днів до його смерті, ОСОБА_3 не міг витратити чи передати ці кошти кому-небуть, а тому на момент смерті грошові кошти в розмірі 267800 грн. 00 коп. мали зберігатись у нього. Однак, після смерті останнього, відповідач привласнив їх собі та безпідставно утримує і не віддає ОСОБА_1 .

Повідомив також, що витрати на поховання, встановлення пам`ятника та огорожі на могилі поніс відповідач - ОСОБА_2 ..

Представник позивача підтримав доводи ОСОБА_1 та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні з наступних підстав. Зазначив, що дядько ОСОБА_3 тривалий час хворів на рак легенів. Його єдиним сином є ОСОБА_7 , проте останній не опікувався ним, не доглядав під час хвороби та не надавав матеріальної допомоги на лікування. Після останньої шостої хіміотерапії дядько зателефонував ОСОБА_2 та попросив завезти його до рідної сестри ОСОБА_8 , яка проживає у м. Бориспіль, оскільки доглядати за собою йому стало важко і він потребував сторонньої допомоги.

Відповідач у лютому 2017 року приїхав до м. Києва, щоб виконати прохання ОСОБА_3 . Останній був занедбаним, брудним, на тілі були екземи, на нозі відпадала шкіра через пролежні. Він сам зібрав особисті речі та вийшов з ними на вулицю до машини. По дорозі дядько поскаржився на те, що доглядає себе сам, син не допомагає і не відвідує його. Запропонував ОСОБА_2 придбати у його квартиру, що розташована у м. Києві та просив, у зв`язку з цим, привезти нотаріуса додому рідної сестри. Відповідач спочатку противився наведеній пропозиції, проте після неодноразових нагадувань ОСОБА_3 , все-таки виконав його волю.

Вартість квартири і ціну її відчуження було обумовлено сторонами і визначено на підставі грошової оцінки, яка передувала укладенню договору купівлі - продажу в розмірі 267800 грн. 00 коп.. Також вони домовились, що на момент відчуження квартири ОСОБА_2 сплатить ОСОБА_3 20000 грн., а інші кошти буде віддавати частинами щомісячно.

Після укладення вказаного договору, ОСОБА_3 повідомив відповідачу, що інші кошти, на виконання договору купівлі - продажу квартири, сплачувати не потрібно, але він попросив поховати його, встановити пам`ятник та огорожу, доглядати за могилою. В який спосіб покійний розпорядився отриманими грошовими коштами не знає. Проте витрати по лікуванню та догляду, ніс за власні кошти, від ОСОБА_3 жодні грошові кошти не брав.

Зазначив також, що зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , де останні дні доживав ОСОБА_3 , проте не проживає там з 2004 року. Кожні вихідні, буває і частіше, відвідував разом зі своєю сім`єю своїх батьків, що там проживають, а згодом і дядька.

Крім того пояснив, що у вказаній квартирі на постійній основі живуть батько ОСОБА_6 та матір ОСОБА_9 цьому ж будинку, але в квартирі АДРЕСА_7 , проживає разом з сім`єю, його рідна сестра ОСОБА_10 , яка також часто бувала в квартирі батьків.

Про те, хто і за які кошти купував харчування і ніс витрати на потреби ОСОБА_3 , не знає. Які сторонні особи відвідували вищевказану квартиру в період знаходження в ній ОСОБА_3 , не знає. Зі слів матері знає, що син відвідав покійного лише раз, особисто ОСОБА_1 там не бачив.

Грошові кошти, сплачені ОСОБА_2 свого часу ОСОБА_3 , після його смерті не бачив і, відповідно, не забирав. Поховання та супутні витрати здійснив за власні грошові кошти.

Представник відповідача пояснення ОСОБА_2 підтримала і просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Крім того, наголосила, що позивачем та його представником всупереч вимог ст. 12, 76-81 ЦПК України не надано суду жодних доказів на доведення передачі відповідачем покійному ОСОБА_3 грошових коштів саме в розмірі 267800 грн. 00 коп. та щодо їх привласнення і незаконного утримання після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_2 ..

Суд, заслухавши надані сторонами пояснення, дослідивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази, прийшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

В свою чергу приписами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, не заперечується сторонами, а також підтверджується судовими рішеннями у справах за № 753/10392/17 та 753/9886/19, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 20 травня 1994 року виданого Відділом приватизації житла Харківської районної державної адміністрації в м. Києві, ОСОБА_3 належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 .

Згідно експертної грошової оцінки майна здійсненого від 13 березня 2017 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_11 визначено ринкову вартість (без врахування ПДВ) вищевказаної квартири у розмірі 267 720,00 грн.

16 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_3 передав у власність (продав), а ОСОБА_2 прийняв у власність (купив) належну продавцю квартиру АДРЕСА_1 і сплатив за неї обговорену грошову суму в розмірі 267 800 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Л.Є. та зареєстрований у реєстрі за №161. (а.с.3-5)

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності ОСОБА_2 на вищевказану спірну квартиру зареєстровано 16 березня 2017 року.

Відповідно ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Крім того, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи не те, що сторони не заперечують і визнають вказані вище обставини, суд, незважаючи на те, що судові рішення, якими встановлено наведені факти, не набрали законної сили, вважає їх достеменними та такими, що не потребують доказування в рамках даної справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (а.с.13).

У зв`язку з чим 16 травня 2017 року Сьомою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 239/2017 щодо майна померлого ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ім`я ОСОБА_1 , видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким останньому передано у спадщину автомобіль ВАЗ 21124, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.6).

Наведене свідчить, що позивач у визначені законодавством строки вчинив дії визначені ст. 1222, 1223, 1268 - 1270 ЦК України та прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності, відповідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його володінні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, позивач, шляхом прийняття спадщини від умерлого батька, набув право на отримання у власність усього того, чим володів за життя ОСОБА_3 ..

Відтак позивач вважає, що має право успадкувати також і грошові кошти, передані ОСОБА_3 на підставі укладеного договору купівлі - продажу квартири в розмірі 267800 грн. 00 коп. Свідоцтво про право на спадщину на дані грошові кошти ОСОБА_1 не отримував, оскільки вони відсутні на рахунках у банківських установах.

Разом з тим, позивач вважає, що дані грошові кошти зберіг у себе без достатньої правової підстави ОСОБА_2 та не повертає їх законному спадкоємцю.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Разом з тим, позивачем та його представником не надано суду жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що грошові кошти в розмірі 267800 грн. 00 коп. дійсно знаходяться і безпідставно утримуються відповідачем.

Крім того, судом враховано той факт, що за адресою останнього проживання покійного ОСОБА_3 , відповідач хоч і зареєстрований, проте не проживає протягом тривалого часу, а лише періодично відвідує проживаючих там батьків. Доказів протилежного сторонами суду не надано та даних обставин не спростовано.

Однак, на постійній основі там проживають батьки відповідача, а також регулярно буває разом з сімєю в їх оселі і рідна сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_12 ..

Тобто, зважаючи на ту обставину, що за адресою : АДРЕСА_2 , де проживав до останнього дня життя ОСОБА_3 , мешкали та постійно перебували в гостях інші особи, у суду відсутні підстави вважати, що спірні грошові кошти перебувать на зберіганні саме у ОСОБА_2 .. В той же час відповідач категорично заперечує наявність цих коштів у нього.

Наведене в сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При звернені до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 2678 грн. 00 коп. Наведене підтверджується квитанцією № ПН 1459032 від 24 березня 2020 року (а.с. 18).

Пунктом 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 13, 76-82, 89, 141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 316, 321, 328, 1212, 1218 Цивільного кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 липня 2020 року.

Суддя Л.В. Яковлєва