Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2020 Справа №607/20039/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванко О. М.

за участю секретаря с/з Хримко У. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів. Посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошей від 30.10.2012 р., відповідно до вимог якого позивач передав у користування відповідача грошові кошти в розмірі 2 047 527,00 грн., що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення цього договору еквівалентно 256 165,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути вказані грошові кошти до 30.10.2013 р. Крім цього, між сторонами було укладено договір позики грошей від 02.11.2012 р., відповідно до вимог якого позивач передав у користування відповідача грошові кошти в розмірі 1 279 223,00 грн., що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення цього договору еквівалентно 160 103,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути вказані грошові кошти до 30.10.2013 р. Також, між сторонами було укладено договір позики грошей від 21.12.2012 р., відповідно до вимог якого позивач передав у користування відповідача грошові кошти в розмірі 481 450,00 грн., що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення цього договору еквівалентно 60 234,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути вказані грошові кошти до 30.10.2013 р.

У зв`язку із неповерненням позики та недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 150 684 313,35 грн., з яких: 12 065 817,35 грн. - сума основної заборгованості, що згідно курсу валют НБУ станом на 16.08.2019 р. еквівалентно 476 502,00 дол. США; 138 618 496,00 грн. - нарахована пеня.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому вказала, що позивачем нараховано пеню згідно вказаних договорів з порушенням, оскільки повинно обчислюватися від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, пеня, яка нарахована позивачем є неправомірною. Щодо вимоги позивача про стягнення основної суми боргу в розмірі 476 502,00 дол. США за договорами позики грошей від 30.10.2012 р., 02.11.2012 р. та 21.12.2012 р., відповідач надав відповідь від 06.07.2016 р., в якій зазначив, що він дійсно на підставі договорів позики отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 256 165,00 + 160 103,00 + 60 234,00 доларів США, а всього 476 502 долара США, які зобов`язується повернути в строк до 30.08.2016 р. Враховуючи викладене вище просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Представник позивача подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що позивачем правомірно нараховано відповідний розмір пені, а тому, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено фактичні обставин справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до договору позики грошей від 30.10.2012 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній позичив без нарахування відсотків у ОСОБА_1 гроші в сумі 2 047 527,00 грн., що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення цього договору еквівалентно 256 165,00 дол. США, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути вказані грошові кошти до 30.10.2013 р.

Відповідно до договору позики грошей від 02.11.2012 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній позичив без нарахування відсотків у ОСОБА_1 гроші в сумі 1 279 223,00 грн., що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення цього договору еквівалентно 160 103,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути вказані грошові кошти до 30.10.2013 р.

Відповідно до договору позики грошей від 21.12.2012 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній позичив без нарахування відсотків у ОСОБА_1 гроші в сумі 481 450,00 грн., що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення цього договору еквівалентно 60 234,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути вказані грошові кошти до 30.10.2013 р.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої та третьої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частини першої статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частина 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковий до виконання сторонами.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання у визначений сторонами у договорах строк не виконав за договорами позики грошей, отриманих від позивача у розмірі 12 065 817,35 грн., що згідно курсу валют НБУ станом на 16.08.2019 р. еквівалентно 476 502,00 дол. США, не повернув.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Із статей 610, 611 ЦК України вбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу в розмірі 12 065 817,35 грн.

Відповідно до п. 6 договорів позики грошей, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позикодавцю, він сплачує пеню в розмірі 10 відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З аналізу положень пункту 6 договору позики вбачається, що грошова сума, яку позичальник має сплачувати позикодавцеві за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є неустойкою (пенею), оскільки вона обчислюється у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а не як визначений договором або законом розмір процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною третьою статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що розмір заявленої позивачем пені значно перевищує розмір заборгованості за позикою, на яку ця пеня нараховувалася, суд дійшов висновку про необхідність її зменшення на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.

При цьому, визначаючи розмір, до якого слід зменшити пеню, суд оцінив наявні у справі докази і доводи сторін та за своїм внутрішнім переконанням дійшов висновку про зменшення пені до 10 000 000,00 грн.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідачів прав позивача щодо порядку погашення заборгованості, та вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, та стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі 22 065 817,35 грн., з яких: 12 065 817,35 грн. - сума основної заборгованості за договорами позики грошей; 10 000 000,00 грн. - пеня.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10 - 13, 76-82, 89, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 530, 549 - 551, 610, 611, 612, 614, 625, 629, 1046 - 1050 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 накористь ОСОБА_1 кошти в розмірі 22 065 817,35 грн. (двадцять два мільйони шістдесят п`ять тисяч вісімсот сімнадцять гривень 35 копійок) та сплачений судовий збір в розмірі 9 680,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят гривень 00 копійок).

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 13 серпня 2020 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко