Справа №613/472/20 Провадження № 2/613/256/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Шалімова Д.В.,

за участю секретаря Герасимюк Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові цивільну справу №613/472/20, пров. № 2/613/256/20 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Перепелиця М.І., до Хрущово-Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Хрущово-Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, про визнання права власності, в якому просить: визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння), видане Хрущово-Микитівською сільською радою 16 жовтня 1991 року, належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на дане нерухоме майно повинно бути зареєстроване відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так як права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації, у зв`язку з чим 09 січня 2020 року вона звернулась до сектору державної реєстрації Богодухівської РДА з метою реєстрації житлового будинку. Рішенням сектору державної реєстрації Богодухівської РДА від 13 січня 2020 року у проведенні державної реєстрації житлового будинку їй було відмовлено, оскільки в свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 16 жовтня 1991 року вказано, що вищезазначений будинок належить колгоспному двору, головою якого вона є, а «колгоспний двір» не може бути учасником правовідносин, згідно норм діючого законодавства. Отримавши відмову у проведенні реєстрації, вона звернулась до Хрущово-Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області з проханням внести зміни до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 16 жовтня 1991 року, однак листом сільської ради від 07 лютого 2020 року їй було повідомлено про неможливість внесення змін до свідоцтва, у зв`язку із зміною законодавства.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Перепелиця М.І. в судове засідання не з`явились, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх з позивачем відсутності. Заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач: представник Хрущово-Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області Байбак О. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заперечень щодо позову не має.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до слідуючого.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства, згідно п.6 ст. 3 ЦК України, є добросовісність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певним стандартам поведінки, бути чесними, відкритими, мати повагу до інтересів іншої сторони договору або іншого правовідношення.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 16 жовтня 1991 року, виданого Хрущово-Микитівською сільською радою, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в цілому на праві приватної власності належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_1 , на підставі рішення виконкому Богодухівської міської ради. Дане свідоцтво зареєстровано в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 42.

Згідно копії рішення Виконавчого комітету Хрущово-Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 71 від 16 грудня 2019 року, про присвоєння поштової адреси житловому будинку в АДРЕСА_1 , присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з копії довідки Виконавчого комітету Хрущово-Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 06 лютого 2020 року, будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно особового рахунку № 0253-1 в погосподарській книзі № 4 на 2016-2020 роки дійсно належить ОСОБА_1 Рік побудови будинку 1959.

Відповідно до довідки Хрущово-Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 07 лютого 2020 року за № 02-21/51 вбачаться, що неможливо внести зміни у свідоцтво на право особистої власності на колгоспний двір, головою якого являється ОСОБА_1 , у зв`язку зі зміною законодавства, яким не передбачено внесення змін в даний правовстановлюючий документ.

Факт належності ОСОБА_1 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 також підтверджується копією виписки з погосподарської книги № 4 за 2016-2020 роки.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно сектору державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області від 13 січня 2020 року, про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 , оскільки подані ОСОБА_1 документи не дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 16 жовтня 1991 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_1 . Відповідно до ст. 318 ЦК України, суб`єктами права власності є учасники цивільних відносин, визначені ст. 2 ЦК України, згідно якої учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Таким чином «колгоспний двір» не може бути власником житлового будинку. Відповідно до правовстановлюючого документа свідоцтва власником житлового будинку є колгоспний двір, головою якого є ОСОБА_1 . Документи подані для реєстрації приватної форми власності за ОСОБА_1 містять суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та неможливо встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до приписів ст.ст.120, 123 ЦК України ( в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить всім його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно ч.2 ст. 9 Закону СРСР « Про власність в СРСР», який набрав чинності з 01.07.1990 року майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки.

Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року №885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність», визначено, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом РСР «Про власність в СРСР» застосовуються з дня ведення в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990 року.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, передбачено та роз`яснено судам, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частки в його майні

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно о положень ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 2 ст. 3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.120, 123 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст.ст. 3, 15, 16, 20, 317, 321, 392 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89,141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Хрущово-Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлено 10 липня 2020 року.

СУДДЯ