ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 червня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4015/19

Головуючий у першій інстанції Цибенко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/523/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦЙНИЙ СУД У складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Євстафіїва О.К.

із секретарем судового засідання Шапко В.М.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідачі - Макатер Марія Андріївня, ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомлення учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2019 року року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення 23 грудня 2019 року

УСТАНОВИВ:

У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з них заборгованість спадкодавця ОСОБА_3 за кредитним договором № б/н від 18.03.2014 року в сумі 14750 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідачі є спадкоємцями майна померлого позичальника ОСОБА_3 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, у зв`язку з чим мають відповідати за його зобов`язаннями.

Наголошує, що відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину, тому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, проте борг відповідачами не повернутий.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини відповідачі не відмовились від прийняття спадщини, а тому вважаються таким, що прийняли її, оскільки на час смерті проживали разом зі спадкодавцем. Згідно до ч. 5 ст. 1568 ЦК України спадщина померлого належить їм з часу відкриття.

Судом першої інстанції не з`ясований правовий статус будинку, в якому проживають відповідачі та проживав померлий ОСОБА_3 , не з`ясовано чи увійшов будинок до спадкового майна.

Апелянт посилається на висновок Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 306/2000/16-ц.

Стверджує, що судом першої інстанції не вирішено клопотання банку про витребування доказів з Департаменту державної реєстрації прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з метою виявлення майна, яке належало померлому та входить до спадкової маси.

Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними та не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та не спростовує заборгованості. Згідно до ст. ст. 207, 626, 628, 638, 525, 1954 ЦК України договір укладений у письмовій формі і підписано сторонами, між ними виникли правовідносини щодо виконання зобов`язань у порядку та спосіб, який визначено договором.

Відповідачами не спростовані в належний спосіб наданий банком розрахунок заборгованості та не спростовано укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, тарифами.

Вказує, що розрахунок заборгованості та виписка про рух коштів підтверджує користування ОСОБА_3 за життя кредитними коштами та свідчить про визнання заборгованості по кредиту і згоду боржника з умовами кредитування.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не подавались.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 18.03.2014 року між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з Тарифами банку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_3 жовтня 2017 року (а.с. 50).

На час його смерті боржника заборгованість за кредитним договором обрахована банком у сумі 14750 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1789,49 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 12960,51 грн. (а.с. 6-11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу, кредитором спадкодавця банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, а тому, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Згідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

За правилами статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених норм матеріального права, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості майна, отриманого спадщину.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів в порядку задоволення вимог кредитора спадкодавця, у відповідності з правилами ч.3 ст.12, ч.1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доведення обставин щодо обсягу отриманого спадкового майна та його вартості покладено на спадкоємця, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 27.11.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Другої чернігівської державної нотаріальної контори з претензією в порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 14750 грн. (а.с. 54).

24 січня 2018 року Друга Чернігівська нотаріальна контора повідомила банк, що станом на 23 січня 2018 року спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 не заводилась, спадкоємці із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, тому заява банку є підставою для відкриття провадження по спадковій справі (а.с. 55).

21 лютого 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направлені листи-претензії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як до можливих спадкоємців після смерті ОСОБА_3 щодо погашення його заборгованості за кредитним договором у сумі 14750 грн. (а.с. 56, 57).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції витребувано з нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної за заявою банку щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , з якої убачається, що ніхто зі спадкоємців до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини або відмову від її прийняття не звертався.

Окрім того, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, отриманої апеляційним судом, убачається, що у померлого ОСОБА_3 , а також його спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відсутнє будь-яке нерухоме майно на праві власності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що після смерті ОСОБА_3 у його спадкоємців ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відсутнє успадковане в установленому законом порядку нерухоме майно, за рахунок якого може бути погашена заборгованість за кредитним договором у сумі 14750 грн.

Зважаючи на приписи ст. 12 ЦПК України щодо здійснення цивільного судочинства на засадах змагальності сторін, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку.

Посилання в апеляційній скарзі на спільність реєстрації місця проживання відповідачів та спадкодавця ОСОБА_3 не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки за правилом ч.1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємець має обов`язок задоволення вимог кредитора лише в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Проте, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі документальні докази, які б достовірно і безспірно підтверджували, яке конкретне майно та у якому обсязі успадкували чи не успадкували відповідачі у справі.

Аргументи скарги про те, що суд мав самостійно встановлювати обсяг майна, яке увійшло до складу спадщини, перевіряти його наявність та вартість, не можуть бути врахованими, оскільки позивачем було обрано пасивний спосіб участі в судовому процесі (заява про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку) та всупереч приписам ст.. 12, 13 ЦПК України не вживались заходи щодо доведення обґрунтованості позовних вимог.

Твердження апелянта, що судом першої інстанції залишено без уваги клопотання про витребування доказів у справі не можуть бути підставою для скасування рішення суду, враховуючи, що зазначене клопотання судом залишено без задоволення на підставі ч. 2 ст. 83 ЦПК України.

Інші докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку правовідносинам між сторонами.

Доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерціфйний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: