Єдиний унікальний номер 341/762/19
Номер провадження 2/341/97/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 липня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Юсип І.М.

з участю секретаря судового засідання Король І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Галичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд-

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Павалюк Г. В. 03.05.2019 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 67 827,80 грн. та судові витрати по справі.

З протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2019 року, дана справа передана для розгляду судді Юсип І.М.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 березня 2019 року о 9 год. 30 хв. в м. Галич по вул. Львівській, ОСОБА_2 (водій автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 ) не врахував дорожню обстановку по мокрій ділянці дороги, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Галицького районного суду від 21.03.2019 року по справі 341/429/19, що набрала законної сили 01.04.2019 року.

Автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», д.н.з НОМЕР_2 , якому було завдано механічних ушкоджень внаслідок винних дій ОСОБА_2 , належить ОСОБА_1 на праві власності. Після вчинення ДТП відповідач на зв`язок з позивачем щодо мирного врегулювання спору, визначення матеріальних збитків та їх відшкодування - не виходив.

Тому, 12.03.2019 року на адресу ОСОБА_2 - ОСОБА_1 відправлено повідомлення про проведення оцінки вартості матеріального збитку, в якому вказувалося, що 25.03.2019 року о 12.00 годині незалежним суб`єктом оціночної діяльності на замовлення ОСОБА_1 за адресою знаходження пошкодженого автомобіля (у АДРЕСА_1 ) буде проведено оцінку вартості матеріального збитку для цивільно-правових дій, пов`язаних із відшкодуванням збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», д.н.з НОМЕР_2 , із покладенням на ОСОБА_2 витрат по проведенню вказаної оцінки.

Однак в призначений час той не з`явився, в зв`язку з чим, суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , у присутності ОСОБА_1 25.03.2019 року оглянуто пошкоджений автомобіль, складено відповідний акт та за результатами огляду складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Відповідно до Звіту, визначена ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», д.н.з НОМЕР_2 , де пошкодження у розмірі 267 840,00 грн., а вартість відновлювального ремонту визначена у розмірі 402 280,57 грн. Розмір матеріального збитку визначений у розмірі 267 840,00 грн. За проведення експертом оцінки вартості завданого позивачу матеріального збитку, той змушений був оплатити вартість наданих послуг з оцінки у розмірі 1700 грн.

29.03.2019 року на адресу відповідача направлено вимогу про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті ДТП із доданим Звітом та документами, що підтверджують право власності позивача на пошкоджений в ДТП автомобіль, однак вказана вимога залишена ОСОБА_2 без задоволення.

Також, на замовлення позивача тим самим експертом надано Звіт про оцінку майна визначення ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу, згідно якого визначено, що ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», д.н.з НОМЕР_2 після пошкодження складає 112 012,20 грн.

Пошкоджений після ДТП автомобіль знаходиться у позивача, який розпоряджається ним як власник на свій розсуд, у власність страховику чи відповідачу автомобіль не бажає передавати.

Відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у страховій компанії ПрАТ СК «Провідна» згідно полісу АКЗ174828, з лімітом відповідальності у 100 000 грн. та з франшизою у розмірі 12 000 грн. 10.04.2019 року виплатили ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 88 000 грн. (в межах повного ліміту відповідальності за виключенням франшизи).

Визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу відповідачем, слід виходити з різниці між ринковою вартістю автомобіля на момент ушкодження у розмірі 267 840 грн. та вартістю цього автомобіля після ДТП у розмірі 112 012,20 грн. та з врахуванням виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 88 000 грн. Тобто, сума відшкодування матеріальної шкоди складає 67 827,80 грн. та підлягає стягненню з ОСОБА_2 . Також з ОСОБА_2 слід стягнути оплачену вартість послуг оцінювача ОСОБА_4 за проведення оцінки вартості завданого матеріального збитку у розмірі 1700 грн. Просила позов задовольнити повністю.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник, адвокат Павалюк Г. В., не з`явилися, однак позивачем скеровано заяву, де зазначено, що просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

ОСОБА_2 та його представник, адвокат Вилка О. С. у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджено телефонограмою, яка міститься у матеріалах справи. Відзиву на позов не подано.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Тому зі згоди позивача, яка викладена у його заяві, суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

05.03.2019 року о 9 год. 30 хв. в м. Галич по вул. Львівській Івано-Франківської області ОСОБА_2 (водій автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 ) не врахував дорожню обстановку по мокрій ділянці дороги, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2019 року у справі №341/429/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень (а.с. 7-8).

Відповідно до вимог ст. 124 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в компанії ПрАТ СК «Провідна», ОСОБА_1 звернувся до даної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.

Як підтверджується матеріалами справи, 10.04.2019 року ПрАТ «Провідна» згідно полісу АК/3174828 /2611/18 було виплачено на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 88 000,00 грн. (за виключенням франшизи, а.с. 33).

Разом з тим, згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №42-1854 від 26.03.2019 року, складеного на замовлення ОСОБА_1 (а.с. 11-13), вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, д.н.з НОМЕР_2 на дату оцінки, становить 267 840,00 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку майна визначення ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу №42-1854/2 від 18.04.2019 року ринкова вартість аварійного (пошкодженого) КТЗ «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI,» д.н.з НОМЕР_2 на день оцінки складає 112 012,20 грн. (а.с. 26-28)

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з винної особи майнову шкоду із різниці між ринковою вартістю автомобіля на момент ушкодження, та вартістю автомобіля після ДТП та з урахуванням виплаченої суми страхового відшкодування.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України.

Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина 1 статті 1194 ЦК України).

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини…Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Як зазначено пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

При цьому, згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статтею 1194 ЦК України при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 16 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

На підтвердження розміру завданих йому збитків позивачем надано суду Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №42-1854 від 26.03.2019 року, (а.с. 11-13), вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», д.н.з НОМЕР_2 на дату оцінки, становить 267 840,00 грн. та Звіт про оцінку майна визначення ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу №42-1854/2 від 18.04.2019 року ринкова вартість аварійного (пошкодженого) КТЗ «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», д.н.з НОМЕР_2 на день оцінки складає 112 012,20 грн. (а.с. 26-28)

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 про вартість майнової шкоди в результаті ДТП, ні відповідачем - ОСОБА_2 та його представником, адвокатом Вилкою О. С. суду не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Враховуючи все вищезазначене, суд прийшов висновку про те, що в даній цивільній справі з відповідача слід стягнути майнову шкоду, яка складається із різниці між ринковою вартістю автомобіля на момент ушкодження, та вартістю автомобіля після ДТП та з урахуванням виплаченої суми страхового відшкодування.

На підтвердження зазначеного, Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, зокрема:

«Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні».

04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність:

«Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди у розмірі 67 827, 80 грн. та 1700,00 грн. витрат на проведення експертизи вартості матеріального збитку (понесення яких підтверджується квитанцією серії ББАЄ № 050647 від 26.03.2019 року, а.с.30) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження розміру правничої допомоги представником позивача - адвокатом Павалюк Г. В. надано суду Договір про надання правової допомоги (а.с.35-36), Акт наданих послуг та квитанцію про оплату за надання правової допомоги суми у 3000 грн., які представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 Суд вважає, що позовна вимога, щодо стягнення коштів затрачених позивачем на правову допомогу підлягає задоволенню в розмірі 3000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у 768,40 грн. (а.с.43).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76, 81, 247, 258, 263, 265, 272, 280-284, 354 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , жителя с. Кам`яна, Сторожинецького району, Чернівецької області майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 67 827 (шістдесят сім тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 80 коп. та витрати за проведення експертизи вартості матеріального збитку у розмірі 1700 (однієї тисяча сімсот) грн., а всього - 69 527 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять сім) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., що складаються із сплаченого судового збору у розмірі 768 грн. (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п.3 розділу ХП «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби ( COVID-19 ), процесуальний строк, визначений ст. 354 ЦПК України для апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 10 липня 2020 року.

Суддя:І. М. Юсип