Номер провадження: 22-ц/813/5513/20
Номер справи місцевого суду: 509/1334/19
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та приватний нотаріус Мазаратій Андрій Вікторович про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію, постановлену під головуванням судді Козирського Є.С., 21 січня 2020 року в смт. Овідіополь -

встановила:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: Овідіопольський районний ВДВС ГТУЮ в Одеській області та приватний нотаріус Мазаратій А.В. про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію (а.с. 3-5).

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з заявою про забезпечення позову (16-21).

В обґрунтування заяви зазначив, що на виконанні Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області знаходилося виконавче провадження 50701579 із виконання виконавчого листа про стягнення боргу в розмірі 670 277, 40 грн., з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

04.04.2016 року державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеські області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонами для відома та виконання. При повторній перевірці майна, яке належить боржнику, було встановлено, що ОСОБА_3 , приховавши, що відносно неї відкрито виконавче провадження та з метою уникнення звернення стягнення на належне їй майно, уклала із своєю донькою ОСОБА_1 договір дарування садового будинку, з господарюючими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та договір дарування земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, існує ризик відчуження вказаного майна повторно.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 січня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на садовий будинок, з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 146,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 237). Заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження садового будинку, з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 146,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 237). Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,062 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ділянка НОМЕР_1 (кадастровий номер: :02:006:0767). Заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження земельної ділянки площею 0,062 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 земельна ділянка НОМЕР_1 (кадастровий номер: :02:006:0767) (а.с. 24-25).

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу суду скасувати, стягнути з позивача на користь ОСОБА_4 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 420, 40 грн., посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с. 27-30).

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16 березня 2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2020 року зі змінами «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішенні питання про забезпечення позову, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір і невжиття заходів забезпечення позову, може в ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду у випадку відчуження вказаного майна на користь третіх осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В порядку ст. 150 ЦПК України, способами забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, тощо.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання недійсним та скасування договору дарування садового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , серія та номер 1010 виданий 11.07.2017 року.

При цьому позивач зазначив, що на виконанні Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області знаходилося виконавче провадження № 50701579 із виконання виконавчого листа про стягнення боргу в розмірі 670 277,40 грн., з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 04.04.2016 року державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеські області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонами для відома та виконання.

При повторній перевірці майна, яке належить боржнику, було встановлено, що ОСОБА_3 , приховавши, що відносно неї відкрито виконавче провадження та з метою уникнення звернення стягнення на належне їй майно, уклала із своєю донькою ОСОБА_1 договір дарування садового будинку, з господарюючими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та договір дарування земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач наполягає на тому, що вказані садовий будинок та земельна ділянка 11.07.2017 року були подаровані ОСОБА_4 її матір`ю - ОСОБА_3 . На момент укладення договору дарування ці об`єкти нерухомості в іпотеці чи під заставою не перебували і не мали жодних арештів або інших обтяжень. Дані обставини ретельно перевірив нотаріус і тільки після цього посвідчив оскаржений договір. Сторони договору дарування вільно та за власним волевиявленням у встановленій законодавством формі скоїли дії, які були спрямовані на реальне припинення «дарувальницею» права власності на нерухоме майно, а «обдарованою» набуття на нього права власності, а тому суд першої інстанції безпідставно застосував заходи забезпечення позову на майно, яке за договором дарування належить ОСОБА_4 .

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що між сторонами дійсно виник спір з приводу майна, а саме: садового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

Тому, заходи забезпечення позову, які просив застосувати позивач, є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, з урахуванням доказів, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов вірного висновку, що неприйняття заходів забезпечення позову, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку відчуження вказаного майна на користь інших осіб.

Таким чином, за наявності факту оскарження правових підстав набуття права власності на садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , з огляду на пред`явлення вимог майнового характеру, які забезпечуються арештом майна та забороню вчиняти певні дії, співмірність заходів забезпечення позову заявленим вимогам тощо, у суду першої інстанції були наявні підстави для вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вищевказаних висновків суду не спростовують.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було скасовано заочне рішення Овідопольського районного суду Одеської області від 21 грудня 2012 року. Наявність такої ухвали свідчить про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_3 перед позивачем, а це свідчить про відсутність підстав для забезпечення позову. Колегія суддів вважає такі твердження апелянта безпідставними, оскільки вони не стосуються предмету позову даної справи

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 січня 2020 року про забезпечення позову постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 січня 2020 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст судового рішення складений 20 липня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе