Справа № 310/1473/18
4-с/310/39/20
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2020 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді…. Дністрян О.М.,

при секретарі…………..Уставицькій Н.М.,

за участю представника заявника адвоката Лишенка С.С., державного виконавця Ткаля Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на відмову та бездіяльність державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на відмову та бездіяльність державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), мотивуючи свої вимоги тим, що 17.03.2020р. він звернувся до відділу з заявою про передачу об`єкта нерухомого майна, а саме, готелю сезонного, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , іншому зберігачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт». Вказана заява була обґрунтована тим, що 09.03.2020р. приблизно о 10.30 год., перебуваючи біля зазначеного нерухомого майна стягувачем було встановлено, що майно частково знищено та встановлено факт проведення будівельних робіт. Зазначене у заяві майно у зведеному виконавчому провадженні № 56007234 є описаним та арештованим, знаходиться на примусовій реалізації (реєстраційний номер лота: 408322, Категорія: Комерційна нерухомість). Відомості про обтяження майна: арешт нерухомого майна №25595604 (ухвала суду №310/1473/18 від 26.03.2018р., Бердянський міськрайонний суд Запорізької області); арешт нерухомого майна №25256316 (ухвала суду №310/335/17 від 09.02.2017р., Бердянський міськрайонний суд Запорізької області); арешт нерухомого майна №25256341 (ухвала суду №310/7711/16-ц від 11.11.2016 р., Бердянський міськрайонний суд Запорізької області); арешт нерухомого майна № 35078454 (постанова про арешт майна боржника № 55906666 від 17.01.2020р., Бердянський МР ВДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро)). Часткове знищення та перебудова цього вказаного майна є псуванням і розтратою та відповідно перешкоджають задоволенню вимог стягувана до боржника, відмова та бездіяльність суб`єкта оскарження за наслідками розгляду їх заяви також є порушенням прав стягувача. У відповідь на його заяву суб`єктом оскарження надіслано лист від 20.03.2020р. за вих.№ 25189, яким було повідомлено про відмову у задоволенні заяви, що обґрунтовано відсутністю в Законі України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень положення, яким була б передбачена можливість призначення юридичної особи відповідальним зберігачем описаного та арештованого майна. Скаржник вважає, що необґрунтована відмова від передачі майна іншому зберігачу та бездіяльність суб`єкта оскарження щодо нездійснення

виходу за місцем зберігання, сприяють подальшому псуванню та розтраті описаного та арештованого майна та порушують його права. Також вважає, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено обмежень щодо суб`єктності зберігача, а саме, фізична чи юридична особа виступатиме в цій якості, призначення зберігача віднесено Законом до компетенції суб`єкта оскарження, юридична особа може бути зберігачем у виконавчому провадженні, обмежень щодо участі юридичної особи у виконавчому провадженні у якості зберігача законом не встановлено. Крім того, суб`єкт оскарження своєю бездіяльністю, в частині нездійснення виходу за місцем знаходження арештованого майна для його огляду за наявності їх повідомлення, порушує його право отримати, заборгованість за рахунок реалізації майна боржника, яке псується та знищується. Просив суд визнати відмову Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби оформлену листом від 20.03.2020 року за вих. № 25189 протиправною; визнати протиправною їх бездіяльність щодо нездійснення виходу за місцем знаходження арештованого майна для його огляду з метою перевірки повідомлення про його псування та розтрату боржником; зобов`язати Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби здійснити вихід за місцем знаходження арештованого майна, а саме, готелю сезонного, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , для його огляду з метою перевірки повідомлення про псування та розтрату майна боржником; зобов`язати Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби забезпечити збереження об`єкту нерухомого майна: готель сезонний, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі, як зберігачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт».

Представник заявника адвокат Лишенко С.С. в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив скаргу задовольнити.

Представник Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заступник начальника відділу Ткаля Д.О. в судовому засіданні вимоги по скарзі не визнав, вважав їх необґрунтованими, також надав письмові пояснення по скарзі, де зазначив, що 19.03.2020р. до їх відділу надійшла заява представника стягувача адвоката Лишенко С.С. про передачу описаного та арештованого майна, а саме, сезонного готелю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 », на зберігання ТОВ «Розагропродукт». При цьому, звернув увагу суду саме на те, що заявником в заяві не було зазначено про передачу майна ТОВ «Розагропродукт» в особі керівника чи будь-якої іншої матеріально відповідальної фізичної особи ТОВ «Розагропродукт». Відповідно до п. 13 Розділу VIII Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5, у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім`я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім`я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника. Тобто інструкцією передбачено передачу описаного та арештованого майна на зберігання лише фізичній особі, нормами Закону України «Про виконавче провадження» дане питання не врегульовано. Питання призначення відповідальним зберігачем фізичної особи яка є керівником чи працівником ТОВ «Розагропродукт» в заяві від 19.03.2020 року не порушувалося, тому не було предметом розгляду. В зв`язку з вищевикладеними обставинами 20.03.2020р. за вихідним № 25189

заявнику направлено відповідь про відмову у задоволенні його заяви. Також надуманими та такими, що не відповідають дійсності, є твердження скаржника, щодо бездіяльності державного виконавця. Так, під час розгляду заяви від 19.03.2020р. державним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт державного виконавця. За результатами виїзду, 30.03.2020р. за вихідним №26006, на адресу Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 388 КК України (повідомлення внесено до ЄРДР за № 0001071). Просив суд відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Боржник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до переконання, що скарга не підлягає задоволенню.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Судом встановлено, що в провадженні Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження № 56007234 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

08.11.2019р. заступником начальника Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було описано та арештовано належне боржнику ОСОБА_3 майно, а саме: сезонний готель, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідальним зберігачем було призначено боржника ОСОБА_3 .

19.03.2020р. представник стягувача ОСОБА_2 звернувся до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) з заявою про передачу об`єкта нерухомого майна, а саме, готелю сезонного, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , іншому зберігачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт» (а.с.31).

Листом від 20.03.2020р. за вихідним № 25189 Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби повідомив представника стягувача Божко В.В. про відмову у задоволенні заяви у зв`язку з тим, що Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачена можливість призначення відповідальним зберігачем описаного та арештованого майна юридичних осіб (а.с.3).

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок зберігання майна, на яке накладено арешт. Майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування. Виконавець своєю постановою може передати майно на зберігання іншому зберігачу. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника. Порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Відповідно до п. 13 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5, у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім`я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім`я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

При цьому, як зазначив в судовому засіданні державний виконавець, і це підтверджено поясненнями представника заявника, стягувач ОСОБА_2 в своїй заяві просив передати об`єкт нерухомого майна іншому зберігачу саме юридичній особа Товариству з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт», що в такому випадку унеможливлювало б виконання державним виконавцем вищезазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання при передачі цього майна новому зберігачу, зокрема, зазначення у постанові прізвища, ім`я та по батькові нового зберігача, здійснення попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт.

Також відповідно до п. 14 Розділу VIII вищезазначеної Інструкції з організації примусового виконання, виявивши розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення переданого на зберігання майна або встановивши інші незаконні дії з цим майном, виконавець складає про це акт і звертається з повідомленням до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення зберігача описаного майна до відповідальності, передбаченої статтею 388 Кримінального кодексу України.

20.03.2020р. заступником начальника Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Ткалею Д.О. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №56007234 складено акт, відповідно до якого було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 », демонтовано двоповерховий дерев`яний будинок, на місці якого зводиться будівля з пеноблоків, збудовано перший поверх, який приєднано до сходів, які вели до 2-го поверху дерев`яного будинку літ. «Л» (а.с.33).

Після того, 30.03.2020р. за № 26006 заступником начальника Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Ткалею Д.О. було здійснено повідомлення начальнику Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області про вчинення відповідальним зберігачем ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України (а.с.34).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що державним виконавцем виконанні дії в межах Закону та наданих йому повноважень, тому скарга не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 18, 447-451, 453 ЦПК України, суд -

У х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на відмову та бездіяльність державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду О.М. Дністрян