Справа № 628/768/20
Провадження № 2/628/481/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року місто Куп`янськ

Куп`янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Демченко І.М.,

за участю секретаря Романової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Куп`янську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Куп`янської міської ради Харківської області, третя особа: Борівська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю та в порядку спадкування за заповітом,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю та на 1/2 частку цієї ж квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 вказує на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_2 ; земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,27 га за тією ж адресою; 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка була успадкована ним після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 рідного брата ОСОБА_5 .

Батько заявниці залишив заповіт, яким все своє майно заповідав їй. Спадщину у встановленому законом порядку вона прийняла, подавши заяву до Борівської нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини.

15.08.2019 Борівської нотаріальної конторою Харківської області на її ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку при ньому для ведення особистого селянського господарства площею 0,27 га. У видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири відмовлено, оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності спадкодавця на неї.

За життя ОСОБА_4 набув право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 брата ОСОБА_5 , подавши заяву про прийняття спадщини. Оскільки за життя батько заявниці свідоцтво про право на спадщину не отримав, у зв`язку з чим відсутній правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавця на цю частику квартири, однак це не позбавляє його права на спадщину, ОСОБА_1 просить суд визнати право власності на 1/2 частину квартири за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті батька.

Крім того, вказує, що інша частини квартири АДРЕСА_1 належить відповідачці ОСОБА_2 на праві власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Посилаючись на те, що після успадкування цієї частини квартири відповідач ОСОБА_2 у ній не зареєстрована та не проживає, а вона (позивач у справі) за домовленістю з відповідачкою володіє та користується квартирою, повністю сплачує комунальні послуги та утримує житлове приміщення, отже добросовісно та відкрито володіє квартирою більше дванадцяти років, просить визнати за нею право власності на цю частку квартири за набувальною давністю.

30.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

19.05.2020 до суду від представника третьої особи - в.о. завідувача Борівської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовської С.О. за вих. № 123/01-16 від 07.05.2020 надійшла заява про розгляд справи без її участі, заперечень по суті заявлених позовних вимог не має, у вирішенні питань, постановлених у заяві, покладається на розсуду суду.

25.05.2020 від представника відповідача - Куп`янської міської ради Харківської області надійшла заява за вих. № 61-юр від 13.05.2020 про розгляд справи у його відсутність, пояснень по справі не має, у вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду.

29.05.2020 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином за адресою, зазначеною у позовній заяві: АДРЕСА_3 . За повідомленням Управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 22.04.2020 наявні обліки відділу та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання (відділ адресно-довідкової роботи) УДМС України в Луганській області залишилися на тимчасово окупованій території України (м.Луганськ), доступ до них відсутній. За наявними обліками УДМС та його територіальних підрозділів, які розташовані на підконтрольній українській владі території України ОСОБА_2 зареєстрованою/знятою з реєстрації місця проживання/перебування не значиться. У відповідності до вимог ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» оголошення про виклик відповідача ОСОБА_2 розміщувалися судом на офіційному веб сайті судової влади України за наступним посиланнямhttps://court.gov.ua/unknown/sud2023.

Суд, заслухавши доводи позивача та її представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та правовідносини, що виникли у справі.

На підставі копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27.11.2018 Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у селі Богуславка Борівського району Харківської області (а.с.22).

Згідно з заповітом, посвідченим 10.06.2016 приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області та зареєстрованим в реєстрі № 1454, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , все своє майно, де б таке не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті та на що він за законом матиме право, заповідав своїй доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.26-27).

25.02.2020 постановою в.о. державного нотаріуса Борівської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О. відмовлено ОСОБА_1 у видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця. З цієї ж постанови нотаріуса встановлено, що 15.08.2019 цією ж нотаріальної конторою позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку при ньому для ведення особистого селянського господарства площею 0,27 га (а.с.9).

Вищевказаною постановою нотаріуса встановлено, що до складу спадкового майна ОСОБА_4 входить зокрема і 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , яка була успадкована ним після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 рідного брата ОСОБА_5 . Спадщину після смерті ОСОБА_5 його брат, а нині спадкодавець, ОСОБА_4 прийняв за заявою до нотаріальної контори, але до дня своєї смерті не отримав на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину (а.с.9).

З довідки КП «Куп`янське бюро технічної інвентаризації» від 19.02.2020 встановлено, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.07.1994 групою по приватизації жилого фонду НГЧ-4, розп. № 477, на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартира АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 22 червня 2015 року виконавчим комітетом Куп`янськ-Вузловської селищної ради м.Куп`янська Харківської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).

Положеннями статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1297 ЦК України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, ОСОБА_4 , звернувшись за життя до нотаріуса із заявою про прийнятття спадщини після смерті рідного брата ОСОБА_5 , спадщину прийняв, однак за життя не одержав свідоцтво про право на спадщину.

Практика Європейського суду з прав людинb виробила конструкцію «legitimate expectations» (українською - «правомірні очікування»). Пояснюючи сутність конструкції, ЄСПЛ зазначає про необхідність більш широкого розуміння терміну майна (possessions), зазначеного у ст. 1 Першого Протоколу Конвенції (ЄКПЛ), згідно з яким до майна входить як наявне майно, так і активи, включаючи вимоги, щодо яких заявник може стверджувати про наявність у нього щонайменше «правомірного очікування» ефективного отримання майнового права. Таким чином, ЄСПЛ зазначає, що «правомірне очікування» отримання майна може розраховувати на захист за ЄКПЛ. Якщо сутністю вимоги особи є її майновий інтерес, то особа може вважатися такою, що має «правомірне очікування», якщо в національному праві є достатні підстави для існування такого інтересу. Зокрема, якщо існує судова практика національних судів щодо підтвердження його існування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що прийняття спадщини спадкодавцем ОСОБА_4 створило для нього правомірне очікування щодо оформлення права власності на вищевказану частину квартири у подальшому, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті батька.

Щодо визнання права власності на іншу частину квартири за набувальною давністю, суд зазначає таке.

Правовою підставою для визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України позивачка ОСОБА_1 зазначає те, що вона фактично проживає у спірній квартирі, утримує її та відкрито й добросовісно користуються нею, сплачуючи всі комунальні послуги

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вищевказана частина квартири належить ОСОБА_2 з 08.07.2008 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.10).

Позивач також вказує на те, що вона користується всієї квартирою за домовленістю з ОСОБА_2 , тобто має законне право на визнання за нею право власності на квартиру вцілому, оскільки відкрито володіє нею понад 10 років, а відповідач у квартирі не проживає.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_2 не користується квартирою понад десять років, утриманням житла та сплатою комунальних послуг опікується позивач.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2020.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 володіє частиною квартирою з волі власника - ОСОБА_2 та завжди знала, хто є її власником, давність володіння не може бути визнана судом як добросовісна. З метою недопущення втручання у права власності відповідачки, яка проживає у місті Луганськ, де відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та захисту прав власності, гарантованих ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 2, 23, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 16, 316,317, 328, 344, 1216-1218,1296,1297 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Куп`янської міської ради Харківської області, третя особа: Борівська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю та в порядку спадкування за заповітом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Куп`янський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)» визначений цим судовим рішенням процесуальний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Повний текст рішення складено 06.07.2020.

Головуючий: І.М.Демченко