Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2504/20 Головуючий у 1-й інст. Яковлєв О. С.
Категорія 3 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Яковлєва О.С. від 16 червня 2020 року

за матеріалами позовної заяви № 274/2504/20 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури виконавчого комітету Бердичівської міської ради про захист права власності відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_2 , Управління житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури виконавчого комітету Бердичівської міської ради. Просив зобов`язати Управління житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури виконавчого комітету Бердичівської міської ради видати йому будівельний паспорт щодо реконструкції із влаштуванням мансардного поверху в межах належної йому частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без нотаріально засвідченої згоди співвласників житлового будинку та зобов`язати ОСОБА_2 надати засвідчену в установленому порядку згоду на забудову земельної ділянки (а.с.29).

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено позивачу право на звернення до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки суд не з`ясував природу правовідносин і дійшов помилкового висновку про те, що спір належить до компетенції адміністративних судів. Зокрема зазначає, що предметом позову є захист права власності відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Проте суд на це уваги не звернув.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя виходив з того, що в 20.01.2020 року ОСОБА_1 вже звертався до суду з аналогічним позовом. Ухвалою від 27.01.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Постановою Житомирського апеляційного суду від 04.03.2020 року зазначену ухвалу залишено без змін. Однак такі відомості в матеріалах позову відсутні. Натомість пред`явлено нову позовну заяву аналогічного змісту.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч.1 ст.18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 ч.1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Обгрунтовуючи вимоги в цій справі, позивач посилався на те, що неможливість отримання будівельного паспорта обумовлена відмовою співвласників будинку надати в порядку, встановленому законом, згоду на реконструкцію належної йому частини будинку. У зв`язку з цим позивачем також заявлено вимогу про зобов`язання другого відповідача в цій справі ОСОБА_2 надати засвідчену в установленому порядку згоду на забудову земельної ділянки (а.с.29).

Питання про обгрунтованість позовних вимог може бути вирішено судом лише при розгляді справи по суті.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що даний спір аналогічним із заявленим раніше - є помилковим.

Враховуючи вищенаведене, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та на підставі ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 268,367,368,374,379,381-384 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2020 року скасувати. Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: