233 № 233/1378/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участі секретаря Кюсєвої Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що перебував у трудових відносинах із відповідачем по справі. 17 липня 2017 року позивача було звільнено з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. З лютого 2017 року відповідач почав виплачувати позивачеві заробітну плату нерегулярно, при звільненні з позивачем не було проведено повний розрахунок. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з лютого 2017 року по липень 2017 року у загальному розмірі 61 705 грн 95 коп. Позивач просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за лютий 2017 року в розмірі 10 072 грн 70 коп, за березень 2017 року в розмірі 8366 грн 17 коп, за квітень 2017 року в розмірі 5101 грн 83 коп, за травень 2017 року в розмірі 5101 грн 83 коп, за липень 2017 року в розмірі 33 063 грн 42 коп, а всього 61 705 грн 95 коп.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 24).

Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надав до суду письмовий відзив на позовну заяву (а.с. 44-45, 71-72), в якому просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами:

- заробітна плата на користь ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2017 року у розмірі 16 404,18 грн була перерахована на особовий рахунок позивача № НОМЕР_1 у ТВБВ 10004/0149 філія Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» України; - за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата за відпрацьований час аванс у сумі 2764 грн. 15 коп., яка 15 липня 2017 року отримана особисто у касі дирекції м. Лиман;

- місце роботи позивача знаходилось на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що та у зв`язку з відсутністю з 16 березня 2017 року доступу до первинних документів (зокрема, до табелів обліку робочого часу) нарахування заробітної плати є неможливим;

- АТ «Українська залізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин на підставі Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 (а.с. 5-6) перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працював машиністом-інструктором локомотивних бригад у виробничому підрозділі «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-8).

17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнений із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 8 зворот).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця».

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю Ураїни заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 надав розрахункові листи за лютий 2017 року - липень 2017 року, з яких вбачається, що за лютий 2017 року позивачеві нараховано 10072 грн 70 коп (аванс 2710 грн 00 коп, до виплати 5299 грн 64 коп), за березень 2017 року нараховано 8366 грн 17 коп (до виплати 6652 грн 63 коп), за квітень 2017 року нараховано 5101 грн 83 коп (до виплати 4056 грн 88 коп), за травень 2017 року нараховано 5101 грн 83 коп (до виплати 4056 грн 88 коп), за червень 2017 року нараховано 00 грн 00 коп (до виплати 00 грн 00 коп), за липень 2017 року нараховано 33063 грн 42 коп (до виплати 26414 грн 06 коп) (а.с. 9-11).

До відзиву на позовну заяву відповідачем надано довідку від 26 травня 2020 року № 861/2 (а.с.48, 75), з якої вбачається, що ОСОБА_1 за січень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 10556 грн 75 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 8394 грн 54 коп), за лютий 2017 року нараховано 10072 грн 70 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 8009 грн 64 коп), за березень 2017 року нараховано 3476 грн 13 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 2764 грн 15 коп), за період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась.

За даними відзиву та копій платіжних відомостей № 767, № 1133 (а.с.47, 74, 96-98) заробітна плата з вже здійсненим утриманням податків та зборів за лютий 2017 року у загальному розмірі 8009,64 (2710 грн 00 коп + 5299 грн 64 коп), грн була перерахована на особовий рахунок позивача ОСОБА_1 у ТВБВ 10004/0149 філія Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» України.

З наданої відповідачем копії відомості на виплату грошей № 5 за березень 2017 року (а.с. 49, 76) вбачається, що заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 2764,15 грн. виплачена ОСОБА_1 25 липня 2017 року.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку позивача ОСОБА_1 у АТ «Ощадбанк України», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 32), надходження з заробітної плати за витребуваний період часу відсутні.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 . Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 31 березня 2020 року (а.с. 34-35), вбачається, що страхувальником регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (код 40150216) було нараховано ОСОБА_1 заробітну плату в лютому 2017 року в розмірі 10072 грн 70 коп, в березні 2017 року в розмірі 8366 грн 17 коп; з квітня по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати.

Суд вважає належними та допустимими доказами надані позивачем на підтвердження позовних вимог розрахункові листи (табуляграми), оскільки їх видача працівнику передбачена ст. 110 КЗпП України та ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці».

Суд зауважує, що довідка від 26 травня 2020 року № 861/2, видана відповідачем, як вбачається з її змісту, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.п. 3, 4 вказаної Постанови не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження оплата простою, компенсація за невикористані дні відпустки.

З досліджених судом копій розрахункових листів (табуляграм) за період часу з лютого 2017 року по липень 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата за час простою (код 340), компенсація за невикористану відпустку (код 308), матеріальна допомога (код 393), вихідна допомога (код 601), що на переконання суду свідчить про те, що в довідці відповідача від 26 травня 2020 року зазначені не всі суми, які були нараховані відповідачем позивачу ОСОБА_1 за період роботи з березня по липень 2017 року.

Вказані в розрахункових листах відомості відповідачем не спростовані.

Інших доказів, окрім зазначених вище, про виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період другої половини березня - липня 2017 рокусуду не було надано.

Оскільки, як вбачається з розрахункового листа (а.с. 9) за березень 2017 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в розмірі 8366 грн 17 коп, сплачено згідно довідки від 26 травня 2020 року № 861/2 (а.с. 48, 76), копії відомості на виплату грошей № 5 за березень 2017 року (а.с. 49, 76) 3476 грн 13 коп (за вирахуванням податків отримано 2764 грн 15), заборгованість за березень 2017 року становить 4890 грн 04 коп (8366 грн 17 коп 3476 грн 13 коп).

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період часу з другої половини березня по липень 2017 року в загальному розмірі 48 157 грн 12 коп за березень 2017 року 4890 грн 04 коп, за квітень 2017 року 5101 грн 83 коп, за травень 2017 року 5101 грн 83 коп, за червень 00 грн 00 коп, за липень 2017 року 33063 грн 42 коп.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки з досліджених доказів(а.с. 96-98) вбачається, що відповідачем сплачено на користь позивача заробітну плату за цей період часу.

Заборгованість по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року у розмірі 48 157 грн 12 коп підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 до 17 липня 2017 року перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивача щодо оплати його праці відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Припинення нарахування позивачу заробітної плати у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів, на яке посилається відповідач у відзиві, суперечить вимогам діючого законодавства та не приймається судом до уваги.

Суд також відхиляє доводи відповідача щодо правомірності припинення нарахування заробітної плати позивачу з огляду на Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України «щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили» від 16.01.2018 р. №126/2/21-10.2, оскільки висновок про відсутність вини відповідача як роботодавця у невиплаті заробітної плати не є законодавчо визначеною підставою для його звільнення від такого обов`язку, як і підставою порушення гарантованого Конституцією України права особи на оплату праці(а.с.50-66, 77-85).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 48 157 (сорок вісім тисяч сто п`ятдесят сім) гривень 12 копійок.

Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 48 157 гривень 12 копійок утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

В частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць допустити негайне виконання рішення суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 656 (шістсот п`ятдесят шість) гривень 18 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження рішення суду, визначений ст. 354 цього кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду виготовлений 03 липня 2020 року.

Суддя :