Ухвала

06 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 296/7559/19

провадження № 61-10461ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у справі запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , акціонерного товариства «Кристалбанк» про відшкодування матеріальних збитків,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , акціонерного товариства «Кристалбанк» (далі - АТ «Кристалбанк») про відшкодування матеріальних збитків.

Разом з позовом ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та прибудовані до житлового будинку нежитлові приміщення, загальною площею 193,0 кв. м на АДРЕСА_1 та заборони відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаного нерухомого майна, а також накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15 серпня 2019 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення № № 4-9, 4-10, 4-11, літ. «А», загальною площею 193,0 кв. м, матеріали стін - термоблок, що прибудовані до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заборонено відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень № № 4-9, 4-10, 4-11, літ. «А», загальною площею 193,0 кв. м, матеріали стін - термоблок, що прибудовані до житлового будинку АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 червня 2020 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та у задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у липні 2020 року, ОСОБА_1 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Встановивши, що право власності на нежитлове приміщення - прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 , не зареєстроване за будь-якою особою, а власником квартири АДРЕСА_1 є АТ « КристалБанк», та враховуючи характер спірних правовідносин та зміст позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що накладення арешту на вказане нерухоме майно та заборона на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо цього майна, не сприятиме забезпеченню виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а у цьому випадку інститут забезпечення позову не виконуватиме властиву йому функцію, а лише призведе до порушення прав третіх осіб.

Доводи касаційної скарги про те, що на час звернення із заявою про забезпечення позову позивач був власником Ѕ частини спірної квартири, а у відповідачів відсутнє право власності на нерухоме майно, яке вони фактично використовують та здійснюють підприємницьку діяльність, є безпідставними та не спростовують висновків суду про відсутність підстав для забезпечення позову саме обраним заявником шляхом.

Зі змісту касаційної скарги, судового рішення, що оскаржується, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржується, у касаційній скарзі не зазначено.

Керуючись частиною другою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , акціонерного товариства «Кристалбанк» про відшкодування матеріальних збитків,за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко