Справа № 263/2513/20
Провадження № 2/263/1339/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Налісної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Маріуполі у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 26 лютого 2020 року надійшов цивільний позов ОСОБА_1 , в якому вона просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яка полягає у неповній виплаті грошових коштів, належних позивачу за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 грудня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1375, у розмірі 38 803 грн. 42 коп.

Вимоги позову мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . Після її смерті залишилося певне майно.19 грудня 2019 року приватним нотаріусом Стадник О.О. видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Яке зареєстроване у реєстрі за № 1375, спадкова справа № 68/2019. Спадщина, на яку видране свідоцтво, складається із суми недотриманої пенсії, що знаходиться на зберіганні у Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та складає 246 948 грн. 89 коп., яка належала померлій на підставі довідки відповідача від 21 серпня 2019 року № 9516/34-2/10. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом його передано відповідачу для проведення відповідних виплат. 19 лютого 2020 року позивачу виплачено недоотриману пенсію її матері у розмірі 204 145 грн. 47 коп., що на 38 803 грн.42 коп. менше від суми, яка зазначена у свідоцтві про право на спадщину. У разовому доручені лише указаний період з 01 липня 2016 року по 31 травня 2019 року, будь-яких інших пояснень відповідач не надав та рекомендував у разі не згоди звертатися до суду для стягнення завданої шкоди. Залишок суми заборгованості у розмірі 38 803 грн. 42 коп. відповідачем до теперішнього часу не сплачений без пояснень причин. Таким чином, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 22, 1166, 1172 ЦК України, вважає, що діями працівників відповідача їй заподіяно матеріальну шкоду на указану суму, а також вказує, що відповідачем допущене порушення ст. ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та фактично позивача позбавлено права її власності, що не ґрунтується на змісті ст. ст. 1, 3, 8, 22, 24, 41, 46, 64, 92 Конституції України, ст. 316 ЦК України та статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження за правилам цивільного судочинства, роз`яснено учасникам справи право та строки на подачу відзиву на позов, відповідь на відзив.

Відповідач Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, не погоджуючись із заявленими вимогами, 14 квітня 2020 року подав відзив на позов, в якому вказав, що сума пенсії виплачена позивачу за останніх три роки у відповідності до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі ст. 255 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_3 у прохальній частині позову просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у відзиві на позов просив направити в їх адресу копію ухвали суду за наслідками розгляду поданого відзиву.

Суд вважає, що спірне питання юрисдикції поданого позову можливо вирішити за відсутності сторін.

Вирішуючи питання щодо предметної юрисдикції, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами ч. 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства

Положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За приписами статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Із заявленого ОСОБА_1 позову вбачається, що вона, звертаючись із заявою до відповідача, бажала у порядку спадкування отримати пенсію, що належить пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, а тому у зв`язку із невидачею їй у порядку спадкування суми пенсії, вважає, що такими діями їй заподіяно матеріальну шкоду.

Отже, спірні правовідносини пов`язані з відмовою відповідача виплати спадкоємцю недоотриману пенсіонером пенсію у зв`язку з його смертю та заподіяння у зв`язку із цим матеріальної шкоди.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини (ст. 1227 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У цій справі позивач звернулася до суду для захисту права на відшкодування матеріальної шкоди (ст. ст. 1166, 1172 ЦК України), а не для оскарження рішення Пенсійного фонду як акту індивідуальної дії.

У позовній заяві відсутні доводи за ст. 5 КАС України, щодо неправомірності вказаної відмови відповідача, а лише вимога позивача про стягнення недоотриманої суми пенсії.

У справах про оскарження відмови виплатити недоотриману пенсію суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення.

Таким чином, позивач у цій справі, порушуючи питання про відшкодування з відповідача матеріальної шкоди, не просить визнати неправомірними дії відповідача, а має намір вирішити питання про право цивільне, отже спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Ураховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, і вважає, що він підлягає розгляду за правилами, передбаченим Цивільним процесуальним кодексом України.

Про наявність підстав для розгляду заявленого спору за правилами цивільного судочинства свідчать і постанови Верховного Суду у справі № 527/758/17-ц від 05 липня 2018 року та № 743/1218/17 від 20 грудня 2018 року.

Закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

З огляду на викладене, доводи відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, зокрема, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не знайшли свого правого підтвердження.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі та наявність обґрунтованих підстав для продовження розгляду справи у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 19, 255, 258, 260 ЦПК України, 2, 5, 19 КАС України, ст. ст. 16, 1218, 1227 ЦК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Музика