Справа №479/532/20
Провадження №2/479/180/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2020 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Репушевської О.В.

за участі секретаря судового засідання Добровольської І.М.

розглянувши у підготовчому засіданні в смтКриве Озеро, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №479/532/20 за позовом ОСОБА_1 до Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудамив порядку спадкування,

у ч а с н и к и с п р а в и:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Кривоозерська селищна рада Кривоозерського району Миколаївської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району про визнання права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач надіслав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача - Кривоозерської селищної ради, письмовим клопотанням просив розглянути справу без його участі, позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 11 жовтня 2018 року.

Згідно даних довідки Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району Миколаївської області №1525 від 02 червня 2020 року останнім постійним місцем проживання ОСОБА_3 було АДРЕСА_1 , на день його смерті разом з ним постійно проживала його дружина ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилася спадщина, в склад якої входить житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Позивач є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Кривоозерським райбюро ЗАГС Миколаївської області 07 вересня 1968 року.

Відповідно до даних спадкової справи №286/2018 від 07 грудня 2018 року після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4 , яка не встигла оформили свої спадкові права на житловий будинок, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 15 листопада 2019 року.

Згідно даних спадкової справи №39/2020 від 06 березня 2020 року позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ч.1 ст.1268 ЦК України.

Інший спадкоємець після смерті ОСОБА_4 , брат позивача - ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини після смерті матері на майно, яке належало її особисто, так і на майно, яке належало її чоловікові - ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивача - ОСОБА_1 .

Нормативними положеннями ст.1218, ч.3 ст.1296 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В оформленні спадкових прав на житловий будинок у нотаріальному порядку позивачу відмовлено, так як відсутній правовстановлюючий документ на майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Відповідно до положень п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , виготовленого відділом технічної інвентаризації ДП "Еверест" 23 травня 2020 року, спадковий житловий будинок побудований в 1965 році.

Рішенням Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району №8 від 28 квітня 1971 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ст.86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

У 1965 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно положень ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин мав право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним жилого будинку з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

В даний час питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване приписами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2013 року.

Відповідно до приписів п.49 зазначеного порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає зокрема документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН А3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів".

Таким чином для реєстрації будинку, збудованого у 1965 році, особою, яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по суті підтверджує факт відповідності будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації.

Отже судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 не є самочинним будівництвом та може спадкуватись після смерті ОСОБА_3 як об`єкт права власності - нерухоме майно.

У відповідності до нормативних положень ЦК України - статей 1216, 1218, 1222, 1268 право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач.

Положеннями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності нажитловий будинок з відповідними господарчими будівлями та побутовими спорудами не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Суд враховує те, що відповідач - Кривоозерська селищна рада Кривоозерського району Миколаївської області - не заперечує проти задоволення позову, дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались.

За вказаних обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Тому наявні підстави для визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за позивачем в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 258-259, 200, 206, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудамив порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що розташовані АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після якого прийняла, але оформила свої спадкових прав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кривоозерський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення підписане без його проголошення, на підставі ч.4 ст.268 ЦПК України.

Суддя :