Рішення

Іменем України

Справа № 712/12288/19

Номер провадження 2/712/310/20

08 липня 2020 року м.Черкаси

Соснівський районний суд м.Черкаси у складі:

головуючого-судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Олефіренко В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3 , адвоката Хмельницької Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про стягнення грошової компенсації та середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини (вул.. Павла Тичини, 44, м. Черкаси), посилаючись на те, що в період з 1983 р. по 2019 р. працював в управлінні ветеринарної медицини на різних посадах. 01.09.1983 р. прийнятий на роботу на посаду завідуючого Сагунівською ветеринарною дільницею. 05.02.2003 р. у зв`язку з реформуванням ветеринарної служби позивача було переведено до Управління ветеринарної медицини в Черкаському районі, 02.09.2010р. переведений на посаду завідуючого Сагунівською дільницею ветеринарної медицини. 01.07.2019 року позивач був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію. В період з 01.09.2000 р. по 31.08.2001 р. та 01.09.2001 р. по 31.08.2002 р. позивач не перебував у відпустці, проте при переведеннях з однієї посади на іншу позивачу не були виплачені компенсаційні витрати за невикористану відпустку. Просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію за 62 дні невикористаної щорічної та додаткової відпустки на суму 13865,68 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02.07.20019 р. по 19.09.2019 р. в сумі 15 961,14 грн.

Відповідачем наданий відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки в період 2000-2001 роки позивач не працював у Черкаській районній державній лікарні ветеринарної медицини, яка створена тільки в 2003 році та не є правонаступником роботодавця позивача у вказаний період управління ветеринарної медицини в Черкаській області, яким є третя особа Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про стягнення грошової компенсації та середнього заробітку.

Позивач у відповіді на позов не погодився з аргументами, наведеними відповідачем у відзиві на позов, зокрема, вказував, що в період 2000-2001 роки позивач працював у Сагунівській ветеринарній дільниці, яка підпорядковувалась районному підприємству (лікарні) державної ветеринарної медицини правонаступником якого з 2003 року стала Черкаська районна державна лікарня ветеринарної медицини, яка була створена у зв`язку з реформуванням системи ветеринарної служби та зареєстрована в Єдиному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04.02.2003. Отже обов`язок по виплаті компенсації за невикористану відпустку в період з 01.09.2000 по 31.08.2001 та з 01.09.2001 по 31.08.2002 позивачу при його звільненні 01.07.2019р. має нести Черкаська районна державна лікарня ветеринарної медицини.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили задоволити з викладених у позові підстав. Додатково пояснили, що 05.02.2003 р. позивач був звільнений з роботи керівником Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини по переводу в Управління ветеринарної медицини без виплати грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 01.09.2000 р. по 31.08.2001 р. та 01.09.2001 р. по 31.08.2002 р. 01.09.2010 р. позивач з управління ветеринарної медицини був звільнений по переводу до Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини також без виплати грошової компенсації за вказаний період. 01.07.2019 р. позивач звільнений з роботи у Черкаській районній державній лікарні ветеринарної медицини по переводу у управління ветеринарної медицини також без виплати грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 01.09.2000 р. по 31.08.2001 р. та 01.09.2001 р. по 31.08.2002 р., чим порушені його трудові права, в зв`язку з чим звернувся до суду.

Представники відповідача ОСОБА_3 , адвокат Хмельницька Л.М. в судовому засідання вказали, що 01.09.2010 р. позивач з Управління ветеринарної медицини був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, після чого був прийнятий на роботу до Черкаській районній державній лікарні ветеринарної медицини не по переводу, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються трудовим законодавством.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Згідно статті 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Частина 3 ст. 9 ЗУ «Про відпустки» передбачає, що якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи.

Частина 3 ст. 24 ЗУ «Про відпустки» передбачає, що у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

Судом встановлено, що 01.09.1983 р. позивач був прийнятий на роботу на посаду завідуючого Сагунівською ветеринарною дільницею Черкаської медичної станції по боротьбі з хворобами тварин Черкаської області.

05 лютого 2003 року позивач звернувся з заявою про звільнення його з посади завідуючого Сагунівської ветеринарної дільниці в зв`язку з реорганізацією ветеринарної служби.

Наказом № 8 від 05.02.2003 р. у зв`язку з реформуванням ветеринарної служби позивача було звільнено по переводу до Управління ветеринарної медицини в Черкаському районі (запис трудової книжки № 10 від 05.02.2003р.).

Наказом № 5 від 06.02.2003 позивач прийнятий по переводу в Управління ветеринарної медицини в Черкаському районі на посаду спеціаліста І категорії.

01 вересня 2010 року позивач звернувся до керівника Управління ветеринарної медицини в Черкаському районі з заявою про звільнення його з роботи у зв`язку з переводом на посаду завідуючого Сагунівською ветеринарною дільницею Черкаської районної ветеринарної лікарні.

Наказом № 5-к від 01 вересня 2010 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста управління ветеринарної медицини за власним бажанням з 02.09.2010р. в зв`язку з переходом на роботу до Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Згідно запису у трудовій книжці № 14 від 02.09.2010 р. позивач звільнений з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до довідки начальника ГУ Держпродспоживслужби в Черкаській області від 25.02.2020р. ОСОБА_5 за період роботи в Управлінні ветеринарної медицини в Черкаському районі ( з 06.02.2003 р. по 02.09.2010 р. ) надавались чергові відпустки за період роботи 2003 рік, 2004 рік, 2005 рік, 2006 рік, 2007 рік, 2008 рік, 2009 рік, 2010 рік. При звільненні ОСОБА_1 02.09.2010 р. компенсація за невикористану відпустку не виплачувалась.

02.09.2010 року позивач прийнятий на посаду завідуючого Сагунівською дільницею ветеринарної медицини (наказ № 7-к від 01.09.2010 р.н., запис трудової книжки № 15 від 02.09.2010р.).

01.07.2019 року позивач звільнений за ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію з посади завідуючого та лікаря Сагунівської дільниці ветеринарної медицини Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини (наказ № 16-к від 14.06.2019р., запис трудової книжки № 17 від 01.07.2019р. )

Після звільнення у липні 2019 року позивач звернувся до відповідача та третьої особи щодо виплати компенсації за невикористану відпустку за період 01.09.2000 по 31.08.2002р., в чому йому було відмовлено. На звернення до управління Держпраці у Черкаській області рекомендовано звернутись до суду.

Суд виходить з того, що наказ про звільнення позивача 05.02.2003 р. виданий керівником відповідача Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини, , після державної реєстрації вказаної юридичної особи 04.02.2003 р., отже на відповідача покладався обов`язок в день звільнення позивача 05.02.2003р. провести з ним повний розрахунок.

В день звільнення 05.02.2003р. за переводом до Управління ветеринарної медицини в Черкаському районі позивачу відповідачем не була виплачена грошова компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 01.09.2000 р. по 31.08.2001 р. та 01.09.2001 р. по 31.08.2002 р., що підтверджено особовими рахунками по заробітній платі за 2000 та 2001 роки, а також відомостями за персонифікованим обліком ПФУ заробітку позивача.

Оскільки позивач, будучи переведений на роботу в Управління ветеринарної медицини в Черкаському районі, не використав щорічні відпустки за період 01.09.2000 по 31.08.2002 р. і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що давав право на відпустки в період роботи в управлінні ветеринарної медицини в Черкаському районі підлягав зарахуванню час, за який позивач не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи, як передбачено ст.9 Закону України «Про відпустки».

В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що був звільнений з управління ветеринарної медицини з 02.09.2010 р. в зв`язку з переводом на попередньо займану посаду завідуючого Сагунівською ветеринарної дільницею Черкаської районної ветеринарної лікарні та заперечив звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, про що внесений відповідний запис у трудовій книжці.

Оцінюючи в сукупності зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що звільнення позивача за власним бажаннями за ст.38 КЗпП України не знайшло належного документального підтвердження в ході розгляду справи.

Зокрема, зі змісту заяви позивача про звільнення від 01.09.2010 р. не зазначено його волевиявлення на звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, натомість позивачем чітко вказано на підставу звільнення - «у зв`язку з переводом на посаду завідуючого Сагунівською ветеринарною дільницею Черкаської районної ветеринарної лікарні».

Також зі змісту наказу № 5-К від 01 вересня 2010 року про звільнення позивача не вбачається посилання на ст.38 КЗпП України як на підставу звільнення, натомість вказується на звільнення «за власним бажанням в зв`язку з переходом на роботу до Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини».

Що стосується запису у трудовій книжці позивача № 14 від 02.09.2020 р. про звільнення з роботи за власним бажанням ст.38 КЗпП України, даний запис не є самостійним правовстановлюючим документом щодо підстави звільнення позивача. Згідно трудового законодавства припинення трудового договору з працівником оформляється наказом (розпорядження) роботодавця.

Суд виходить з того, що роботодавець не вправі самостійно змінювати підставу звільнення, яку вказує працівник у заяві на звільнення. У випадку незгоди з вказаною працівником підставою роботодавець вправі відмовити у звільненні, в іншому випадку роботодавцем видається наказ про звільнення працівника, який є підставою для припинення трудового договору.

Оскільки у наказі про звільнення позивача № 5-К від 01 вересня 2010 року третьою особою не вказана норма КЗпП, на підставі якої працівник звільнений з роботи, та водночас підставою видачі вказаного заказу однозначно вказана заява позивача від 01.09.2010 р. з формулюванням звільнення «у зв`язку з переводом», тому суд вважає доведеним позивачем, що дійсною підставою його звільнення з 02.09.2010 р. було переведення на роботу до Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

Враховуючи, що позивач будучи переведений з 02.09.2010 р. на роботу в Черкаську районну державну лікарню ветеринарної медицини, не використав за попереднім місцем роботи щорічну відпустки за період 01.09.2000 по 31.08.2002 р. і не одержав відповідну грошову компенсацію, то до стажу роботи, що давав право на відпустки в період роботи з вересня 2010 року до 01.07.2019 р. в Черкаській районній державній лікарні ветеринарної медицини підлягав зарахуванню час, за який позивач не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи, як передбачено ст.9 Закону України «Про відпустки», а тому при звільненні 01.07.2019 р. позивачу підлягала до виплати грошова компенсація за невикористану відпустку за період 01.09.2000 по 31.08.2002 р. роботи за попереднім місцем, яка відповідачем не була виплачена, отже в день звільнення відповідачем не був проведений з позивачем повний розрахунок при звільненні.

При обчисленні належної до виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку суд враховує визначений постановою КМУ України № 100 від 08.02.1995 р. порядок нарахування компенсації за невикористані відпустки, а саме при розрахунку розміру компенсації за невикористану відпустку слід виходити з середньоденної заробітної плати робітника за розрахунковий період, помноженої на кількість днів невикористаної відпустки. Протягом розрахункового періоду (12 місяців, що передували звільненню) заробітна плата позивача склала 79 169,37 грн. згідно з довідкою ДПС від 18.09.2019 р. № 24224 та довідкою відповідача), 354 днів це кількість днів у розрахунковому періоді, обчислена шляхом зменшення 365 днів року на вихідні та неробочі дні, перелік яких наведено у ст.73 Кодексу законів про працю, отже середньоденна зарплата для обрахунку компенсації за невикористану відпустку складає 79 169,37 / 354 = 223,64 грн. Компенсація за невикористану щорічну відпустку надається за час роботи за період 01.09.2000 по 31.08.2002 р., згідно ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, отже компенсацію слід виплатити за 24 + 24 = 48 к. дн. на суму 223,64 * 48 = 10734,72 грн.

Доводи відповідача про те, що з урахуванням заробітку позивача на момент звільнення 05.02.2003 р. грошова компенсація за невикористану відпустку має обчислюватись з заробітку за період 01.09.2000 по 31.08.2002 р. і складає 516 грн. суд вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позову, оскільки позов пред`явлений з приводу невиплати вказаної грошової компенсації в день звільнення 01.07.2019 р.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача 10734,72 грн., оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів про встановлення умовами колективного договору щорічної відпустки більшої тривалості, ніж передбачена ст. 6 Закону України «Про відпустки».

Згідно пояснення представника відповідача ОСОБА_3 в період з 2001-2003 років колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини не укладався. Всі дії виконувалися на підставі розпоряджень та наказів медицини не укладався. Всі дії виконувалися на підставі розпоряджень та наказів Управління ветеринарної медицини в Черкаській області, Кодексу законів про працю України, ЗУ «Про відпустки» та інших. В установі наявні зареєстровані колективні договори з 2004 року і по теперішній час.

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до задоволення, оскільки внаслідок не проведення розрахунку при звільненні порушені права позивача на оплату праці, які підлягають до поновлення та обраний позивачем спосіб судового захисту обґрунтований на законі.

Кількість робочих днів за період затримки при звільненні з 02.07.2019 р. по 19.09.2019 р. складає 57 роб. днів. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, середньоденна заробітна плата позивача підлягає обчисленню, виходячи з двох останніх перед звільненням повністю відпрацюваних місяців травень та квітень 2019 року, оскільки згідно розрахунку позивача протягом червні 2019 мав місце період оплати лікарняного: (5426,64 грн. + 6353,88)/21+19) = 294,51 грн.

Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 02.07.2019 р. по 19.09.2019 р. згідно позовної заяви складає : 57 роб.дні * 294,51 грн. = 16 787,07 грн., отже до стягнення в межах позовних вимог підлягає 15 961,14 грн.

Суд також вважає, що вказані суми підлягають стягнення на користь позивача з утриманням податків та обов`язкових платежів, оскільки їх сплата є обов`язком будь-якої фізичної особи перед державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення заробітної плати - компенсації за невикористану відпустку був звільнений від оплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог про стягнення заробітної плати.

Позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн. гривень, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 683,87 грн.(29826,82*100%/26695,86 грн./100%*768,40 грн.)

На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України, Законом України «Про відпустки», ст.ст. 4,12,13,81,83,89,141,258,259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволити частково.

Стягнути з Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини заборгованість по виплаті заробітної плати - компенсації за невикористану відпустку в розмірі 10734,72, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 липня 2019 року по 19 вересня 2019 року 15 961,14 грн., всього стягнути 26 695,86 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Стягнути з Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь ОСОБА_1 судовий збір 683,87 грн.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду Черкаської області через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Черкаського апеляційного суду Черкаської області) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину ( пункт 3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020 року).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Дата складення повного судового рішення 10 липня 2020р.