Справа № 149/2080/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1258/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Клімик К. О.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 рокуСправа № 149/2080/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року, ухвалене суддею Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Клімиком К.О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Жданівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, Скаржинецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року позов задоволено в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування право власності на спадкове майно, а саме: - земельної ділянки серії ЯЖ №377762 розміром 3.1808 га, що розташована на території Скаржинецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданої на підставі розпорядження Хмільницької РДА від 9.06.2008 року №335, кадастровий номер , що раніше належала ОСОБА_4 ;

- земельної ділянки розміром 2.9840 га, що розташована на території Жданівської сільської ради Хмільницького району, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданої на підставі розпорядження Хмільницької РДА від 19.05.2008 року №307 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 761548, кадастровий номер :04:001:0248, що раніше належала ОСОБА_4 ;

- майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Дніпро» с. Скаржниці ТОВ «Скарженецьке» АДРЕСА_1, що раніше належав ОСОБА_5 ;

- право в порядку спадкування за законом на завершення приватизації земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , розміром 0,53 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що раніше належала ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Скаржинської сільської ради від 26.08.1993 року №18 від 5.11.1993 року;

- право власності на будівельні матеріали, що були використані при використані при будівництві фундаменту будинку АДРЕСА_1 на суму 428 грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 , як особа , яка не брала участі у розгляді цієї справи в суді першої інстанції оскаржила його в апеляційному порядку. Вказує, що даним рішенням вирішено питання про її права, як спадкоємця за правом представлення після смерті матері. Пославшись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно досліджено усі докази і не з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема суд не встановив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , не перевірив наявність чи відсутність спадкової справи, а також в cправі відсутні докази, що позивач на протязі 6-ти місяців після відкриття спадщини прийняла її шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори.

ОСОБА_1 посилається на те, що у спадкодавиці ОСОБА_4 , яка є її бабкою, було дві дочки - позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_4. (матір скаржника). Однак дочка ОСОБА_4. народилась до реєстрації шлюбу батьків, тому при народженні записана за дошлюбним прізвищем матері « ОСОБА_4 ».

Скаржник зазначає, що її матір ОСОБА_4. померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому на підставі ст. 1266 ЦК України ОСОБА_1 за правом представлення успадковує ту частину, яка належала б за законом її матері, якби вона була жива на час відкриття спадщини ОСОБА_4

ОСОБА_1 вказує, що орієнтовно у 2009-2010 роках спадкодавець ОСОБА_4 переїхала на постійне місце проживання в смт. Новоамвросіївське Авмросіївського району Донецької області, де зареєструвалась та проживала поблизу своєї внучки. За життя скаржник піклувалась та доглядала за бабкою, а після смерті поховала її.

Спадкоємцями першої черги після смерті бабусі ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_2 та за правом представлення скаржник ОСОБА_1 .

Скаржник після смерті бабусі прийняла спадщину, шляхом подання заяви до нотаріальної контори.

ОСОБА_1 зазначає, що позивач не подавала заяву нотаріусу і не прийняла спадщину, тому лист-роз`яснення державного нотаріуса потрібно оцінювати критично та не приймати до уваги.

В свою чергу позивач ОСОБА_2 подала письмове клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з апеляційною скаргою, надала документи, в яких різниться ім`я спадкодавиці ОСОБА_4 . Зокрема в одному з них значиться « ОСОБА_4 », а в іншому « ОСОБА_4 ». Тобто скаржник документально не довела факт родинних відносин із своєю бабкою.

Інші учасники справи відзивів на апеляційну скаргу не подавали.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені.

Суд вирішив розглянути справу у їх відсутність.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , а клопотання про закриття апеляційного провадження залишенню без задоволення, з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.01.2015 (а.с. 12).

Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із:- земельних ділянок площею 3,1808 та площею 2,9840 га; - майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Дніпро» с. Скаржниці ТОВ «Скарженецьке»; - право в порядку спадкування за законом на завершення приватизації земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , розміром 0,53 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що раніше належала ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Скаржинської сільської ради від 26.08.1993 року №18 від 05.11.1993; та - право власності на будівельні матеріали, що були використані при використані при будівництві фундаменту будинку АДРЕСА_1 на суму 428 грн.

Звертаючись до суду із позовом позивач вказувала на відсутність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 .

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд в своїй постанові від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17 наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначає, що вирішення позовних вимог у даній справі безпосередньо стосується її прав та законних інтересів, так як вона є спадкоємцем першої черги за законом за правом представлення у відповідності ст. 1266 ЦК України після смерті ОСОБА_4 , яка є її бабкою.

На запитання суду апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що позивач не заперечує того факту, що ОСОБА_1 є онукою спадкодавиці ОСОБА_4 . Однак документально вона це підтвердила, адже в документах містяться розбіжності в імені спадкодавиці.

Апеляційний суд, в силу ст.82 ЦПК України, приймає до уваги обставину, яка була визнана позивачем, зокрема те, що ОСОБА_1 є онукою спадкодавиці. І сторона цю обставину не заперечує, а відтак є доведеною і визнаною, та як наслідок звільняє особу, яка подала апеляційну скаргу, її доводи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу).

Згідно із ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не встановив наявність чи відсутність спадкової справи та коло спадкоємців, які мають право на спадщину за законом чи заповітом та прийшов безпідставного висновку про відсутність інших спадкоємців, адже належні докази на підтвердження даної обставини матеріали справи не містять.

Також ОСОБА_1 посилається на те, що спадкодавиця проживала поруч із нею, за життя скаржник піклувалась та доглядала за бабкою та після смерті поховала її. Після чого ОСОБА_1 прийняла спадщину, шляхом подання заяви до нотаріальної контори.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у спадкодавиці ОСОБА_4 , яка є бабкою скаржника, було дві дочки - позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_4. (матір скаржника). Однак дочка ОСОБА_4. народилась до реєстрації шлюбу батьків, тому при народженні записана за дошлюбним прізвищем матері « ОСОБА_4 » (а.с. 99).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір скаржника ОСОБА_4. , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 20.04.2011 (а.с. 100).

Тому спадкові права, що залишилися після смерті ОСОБА_4 перейшли до її доньки - ОСОБА_1 за правом представлення відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України.

На момент смерті спадкодавиця ОСОБА_4 постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки Новоамвросіївської селищної ради № 1492 від 02.12.2013 (а.с. 103).

За життя заповіт на спадкове майно спадкодавцем не складався.

Спадкоємцями першої черги після смерті бабусі ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_2 та за правом представлення скаржник ОСОБА_1 .

Ці обставини судом першої інстанції встановлені не були, до участі у справі ОСОБА_1 , як спадкоємець, судом залучена не була.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач у встановлений законом строк звернулась до відповідної нотаріальної контори із заяво про прийняття спадщини.

Визнаючи право власності на спадкове майно, спадкоємцем якого, крім позивача, за правом представлення є ОСОБА_1 , суд першої інстанції вирішив питання про її майнові права та не залучив до участі в справі.

А отже, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання про закриття апеляційного провадження за заявою позивача, відповідно до приписів ст.362 ЦПК України, не підлягає задоволенню.

Відповідно до змісту ст.ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

В силу ЦПК України апеляційна інстанція не наділена повноваженнями заміни сторони або залучення до участі у справі інших осіб (відповідачів).

Доводи скарги є вагомими та такими, що спростовують висновки суду, а тому приймаються апеляційним судом до уваги.

З викладеного випливає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив усі обставини справи, не встановив коло спадкоємців, не витребував інформацію щодо спадкової справи, а в разі її наявності не дослідив її зміст, не залучив до участі у справі іншого спадкоємця , тобто не вирішив питання кола осіб, які мають приймати участь у даній праві ,внаслідок чого ухвалив рішення, яким фактично вирішив питання про права особи, яку не було залучено до участі в справі, у зв`язку із чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті останнім судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2537,24 гривень.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Жданівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, Скаржинецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2537,24 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 липня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

М.В. Матківська