Постанова

Іменем України

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 753/19942/17-ц

провадження № 61-4338св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року у складі судді Даниленко В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Кулішенка Ю. М., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» (далі - ТОВ «ВК «Медіа-ДК») про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірних даних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтернет виданні «Новое время» на сайті http://nv.ua/опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», автором якої зазначено ОСОБА_2 . Стаття доступна широкому колу читачів у мережі Інтернет. У статті розповсюджена інформація, яка є недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність, порочить ділову репутацію як очільника одного з провідних факультетів Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, чим йому завдано моральної шкоди.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати недостовірною інформацію, викладену у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті http://nv.ua, зокрема такі вислови: «Активісти з числа студентів КНУ намагалися боротися з розгулом корупції в їх рідному університеті. Однак у відповідь адміністрація їх відрахувала. Найбільший удар припав на філософський факультет, чиї студенти-політологи вирішили не закривати очі, на те, що відбувається в їхньому навчальному закладі, об`єднавшись в ініціативи Шевапіл і КНУ Протест. За результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету за активізм були відраховані 22 людини. Одним з відрахованих виявився студент 3-го курсу ОСОБА_3. «ОСОБА_4 сказали, що ми проплачені нашим деканом ОСОБА_1, який конкурував з ним за посаду ректора на виборах 2015-го, - розповідає ОСОБА_3 в розмові з НВ. - Щоб не накликати на себе гнів ректора, ОСОБА_1 вирішив нас відрахувати». Формальним приводом для відрахування були незадовільні оцінки на іспитах …», а також зобов`язати відповідачів протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті http://nv.uaтекст зі спростуванням цієї інформації.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано відомості, викладені ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтернет-виданні «Новое время» на сайті http://nv.ua/ у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», викладена у мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3, автор ОСОБА_2 , зокрема такі вислови: «Активісти з числа студентів КНУ намагалися боротися з розгулом корупції в їх рідному університеті. Однак у відповідь адміністрація їх відраховувала. Найбільший удар припав на філософський факультет, чиї студенти-політологи вирішили не закривати очі на те, що відбувається в їхньому навчальному закладі, об`єднавшись в ініціативи Шевапіл і КНУ Протест. За результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету за активізм були відраховані 22 людини. Одним з відрахованих виявився студент 3-го курсу ОСОБА_3. «ОСОБА_4 сказали, що ми проплачені нашим деканом ОСОБА_1, який конкурував з ним за посаду ректора на виборах 2015-го, - розповідає ОСОБА_3 в розмові з НВ. - Щоб не накликати на себе гнів ректора, ОСОБА_1 вирішив нас відрахувати». Формальним приводом для відрахування були незадовільні оцінки на іспитах…», недостовірними. Зобов`язати ТОВ «ВК «Медіа-ДК» протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування на сайті http://nv.uaтексту такого змісту: «Спростування. Повідомляємо, що інформація, висвітлена у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті http://nv.ua за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3, такого змісту: «Активісти з числа студентів КНУ намагалися боротися з розгулом корупції в їх рідному університеті. Однак у відповідь адміністрація їх відраховувала. Найбільший удар припав на філософський факультет, чиї студенти-політологи вирішили не закривати очі на те, що відбувається в їхньому навчальному закладі, об`єднавшись в ініціативи Шевапіл і КНУ Протест. За результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету за активізм були відраховані 22 людини. Одним з відрахованих виявився студент 3-го курсу ОСОБА_3. «ОСОБА_4 сказали, що ми проплачені нашим деканом ОСОБА_1, який конкурував з ним за посаду ректора на виборах 2015-го, - розповідає ОСОБА_3 в розмові з НВ. - Щоб не накликати на себе гнів ректора, ОСОБА_1 вирішив нас відрахувати». Формальним приводом для відрахування були незадовільні оцінки на іспитах…», є недостовірною». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи, представником позивача доведено і це підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи, що зазначені у статті обставини щодо діяльності ОСОБА_1 як декана філософського факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка, не відповідають дійсності. Як вбачається з тексту статті, її автор стверджує факти, час та місце їх вчинення, а також звинувачення на адресу позивача. При цьому характер викладу інформації у статті не містить мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири тощо), які б свідчили про припущення автора або його особисту оцінку викладеної інформації. Отже, викладений у статті матеріал є фактичними твердженнями, які підлягають спростуванню, оскільки їх можливо перевірити, а не оціночними судженнями, тому є недостовірними.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що інформація, висвітлена та поширена відповідачами, є негативною, недостовірною і такою, що порушує немайнові права позивача, завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими. У спірній статті міститься ряд висловлювань, які жодним чином не можуть бути трактовані інакше, як викладення певних фактів, тобто є твердженнями. Зокрема це стосується тверджень про те, що за результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету відраховані 22 людини саме за активізм. Також не може вважатися оціночним судженням й твердження про те, що незадовільні оцінки на іспитах були лише формальним (що за своїм тлумаченням значить - такий, що не відображає суть, існує лише для видимості, для прикриття істинної причини) приводом для відрахування. Вказана стаття не містить мовно-стилістичних засобів, за допомогою яких такі висловлювання можна віднести до викладення особистої думки особи або її оцінки певних обставин, а отже, такі виловлювання, є твердженнями достовірність яких може і мала б бути перевірена автором та розповсюджувачем інформації перед її оприлюдненням, чого зроблено не було (принаймні доказів іншого до суду не надано). Під час розгляду справи позивачем представлено ряд доказів на спростування достовірності таких тверджень. Натомість апелянтом на підтвердження такої інформації ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано доказів, які б підтверджували достовірність викладених фактів, хоча автор або особа, яка поширює інформацію відносно іншої особи, зобов`язані переконатись в її достовірності. Достовірність та повнота інформації є одним з основних принципів інформаційних відносин, що встановлено статтею 2 Закону України «Про інформацію». Особа, яка поширює інформацію, отриману з інших джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Оскільки розповсюджена ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті http://nv.ua стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» не містить посилання на такі джерела, про які стверджує апелянт, а з представлених ним доказів не вбачається ні факту «перерозповсюдження» інформації, автором та первісним поширювачем якої є інша особа, ні загальновідомості такої інформації. Представник апелянта в судовому засіданні наголошував на неможливість «виривання з контексту» певних висловлювань, які необхідно розглядати та оцінювати у контексті усієї надрукованої в статті інформації з цього приводу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У березні 2019 року ТОВ «ВК «Медіа-ДК» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що суди для оцінки правомірності заявлених вимог використовують три критерії, за наявності хоча б одного з них висловлювання визнається оціночним судженням та не вважається зловживанням правом на свободу слова. Так оціночні судження повинні мати в основі певний (мінімальний) набір фактів, за наявності яких вони не повинні розглядатися як зловживання, зокрема, судження повинні містити: 1) посилання на факти, що вважаються загальновідомими, або 2) підтвердження висловлювання будь-яким джерелом, або ж 3) посилання на незалежне дослідження. ТОВ «ВК «Медіа-ДК» дотримано два критерія: щодо критерія 1) матеріал заснований на певному наборі фактів (суди звертали увагу на це у своїх рішеннях) та надавалися посилання на публікації різних ЗМІ, та висловлювання народних депутатів України; щодо критерія 2) у публікації використовується пряма мова «безпосереднього учасника подій» - відрахованого студента, якого не було залучено до судового спору як співвідповідача у справі. Неправильно інтерпретувавши фразу, суд, зважаючи на визначення слова, дійшов висновку, що «формально», у цьому контексті є - фактичним твердженням. Проте у тексті публікації автор якраз і наголошує на тому, що «формальну» причину та процедуру відрахування було дотримано, а фактично - студентів було відраховано за активізм. Використання слів «формально, за активізм» - є оціночним судженням, та використані для того аби надати більшого емоційного забарвлення статті. По своїй суті є гіперболами. У тексті заочного рішення Дарницький районний суд посилається на не існуючу норму статті 277 ЦК України, презюмуючи, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

У травні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 подала відзив на касаційну скаргу, згідно з яким, оскаржувана інформація не містить жодного посилання на факти, що є загальновідомими та жодного підтвердження, що опублікована інформація є загальновідомим фактом. Ціла низка законів, які діють на території України, передбачають обов`язок журналіста подавати для оприлюднення достовірну та правдиву інформацію. Опубліковані слова, що належать ніби-то ОСОБА_3 , не є фразою з його публічного виступу, тому відповідальність за достовірність цієї інформації згідно зі статтями 26, 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» покладається на відповідачів. Отже, позивач не вважає за необхідне залучати ОСОБА_3 як співвідповідача у цій справі.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Обставини встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті http://nv.ua розміщена стаття за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». Автором статті є ОСОБА_2.

«…Боротьба з інакомисленням

Активісти з числа студентів КНУ намагалися боротися з розгулом корупції в їх рідному університеті. Однак у відповідь адміністрація їх відраховувала. Найбільший удар припав на філософський факультет, чиї студенти-політологи вирішили не закривати очі на те, що відбувається в їхньому навчальному закладі, об`єднавшись в ініціативи Шевапіл і КНУ Протест. За результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету за активізм були відраховані 22 людини.

Одним з відрахованих виявився студент 3-го курсу ОСОБА_3. «ОСОБА_4 сказали, що ми проплачені нашим деканом ОСОБА_1, який конкурував з ним за посаду ректора на виборах 2015-го, - розповідає ОСОБА_3 в розмові з НВ. - Щоб не накликати на себе гнів ректора, ОСОБА_1 вирішив нас відрахувати».

Формальним приводом для відрахування були незадовільні оцінки на іспитах, однак той же ОСОБА_3 до своєї останньої сесії навчався майже на одні п`ятірки. «При цьому діти суддів і прокурорів, які ніколи не з`являлися на лекціях, успішно здали всі іспити», - скаржиться колишній студент.

Ще один студент-політолог другого курсу ОСОБА_13 був відрахований, як він каже, за те, що привернув увагу громадськості до процесу поселення студентів в університетські гуртожитки. Він зібрав свідчення того, що за поселення вимагають гроші, які треба було платити аспіранту економічного факультету, пов`язаному з заступником декана цього факультету ОСОБА_14 . Аспіранта відрахували, ОСОБА_14 пішла у відпустку писати дисертацію, а ОСОБА_13 відрахували. «Ректору наші розслідування дуже заважали», - говорить відрахований студент. Перед самим відрахуванням йому запропонували залишитися в університеті, але припинити антикорупційну діяльність. Він відмовився.».

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив визнати недостовірною інформацію викладену у цій статті, а саме «Активісти з числа студентів КНУ намагалися боротися з розгулом корупції в їх рідному університеті. Однак у відповідь адміністрація їх відрахувала. Найбільший удар припав на філософський факультет, чиї студенти-політологи вирішили не закривати очі, на те, що відбувається в їхньому навчальному закладі, об`єднавшись в ініціативи Шевапіл і КНУ Протест. За результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету за активізм були відраховані 22 людини. Одним з відрахованих виявився студент 3-го курсу ОСОБА_3. «ОСОБА_4 сказали, що ми проплачені нашим деканом ОСОБА_1, який конкурував з ним за посаду ректора на виборах 2015-го, - розповідає ОСОБА_3 в розмові з НВ. - Щоб не накликати на себе гнів ректора, ОСОБА_1 вирішив нас відрахувати». Формальним приводом для відрахування були незадовільні оцінки на іспитах …».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що зазначені у розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті http://nv.ua статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» обставини щодо діяльності ОСОБА_1 , як декана філософського факультету Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, не відповідають дійсності. Характер викладу інформації у статті не містить мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири тощо), які б свідчили про припущення автора або його особисту оцінку викладеної інформації. Стилістика викладеного у статті матеріалу відповідає викладенню фактичних тверджень а не оціночних суджень.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками, з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (частини перша та друга статті 34 Конституції України). Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 Конституції України).

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так частина перша статті 10 Конвенції, зокрема, передбачає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року суд зазначив про необхідність розрізняти факти та оціночні судження, оскільки наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року в підпункті «g» пункту 46 суд зазначив, що повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (дивитись, наприклад, рішення у справі «The Observer and The Guardian v. the United Kingdom», від 26 листопада 1991 року, пункт 59, Series A no. 216). У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (дивитись рішення у справі «Педерсен і Баадсгаард проти Данії», пункт 77, ECHR 2004-XI; рішення у справі «Торгейр Торгейрсон проти Ісландії» («Thorgeir Thorgeirson v. Iceland»), від 25 червня 1992 року, пункт 65, Series A, no. 239; і рішення у справі «Джерсільд проти Данії», пункт 35, Series A, no. 298).

Свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (cf., Jersild v. Denmark, рішення від 23 вересня 1994, Series А по. 298, р. 23, п. 31; Janowski V. Poland [GC], no. 25716/94, n. 30, ECHR 1999J- Nihpn and Johnsen V. Norway [ОС], no. 23118/93, п. 43, ECHR 1999-VlII; and Fuentes Bobov. Spain, no. 39293/98, n. 43, 29 лютого 2000).

Стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика. (Рішення у справі «Ліндон, Очаковський Лоуренс і Джулай проти Франції» (Lindon, Otchakovsky Laurens and July v. France) [ВП], заяви №№ 21279/02 136448/02, п. 67, ECHR 2007…, і «Педерсен Баадсгаард проти Данії» (Pedersen and Baadsgaard v. Denmark) [ВП], заява № 49017/99, п.78, ECHR 2004X1).

Повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (рішення у справі «The Observer and The Guardian v. The United Kingdom», від 26 листопада 1991 року, п. 59, Series А no. 216).

У таких справах необхідно розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація (згідно із частиною першою статті 201 ЦК України).

Згідно з главою 22 ЦК України до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299). Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканними (згідно із частиною другою статті 297 та частиною першою статті 299 ЦК України).

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. (згідно із частиною першою статті 275 ЦК України). Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (частина третя статті 297 ЦК України). Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (частина друга статті 299 ЦК України).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (абзаці перший частини четвертої статті 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина сьома статті 277 ЦК України).

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку інформації, розміщеній у статті ОСОБА_2 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», не розмежували викладення автором статті інформації заснованій на інтерв`ю, а саме: не розрізнили та не встановили яка частина поширеної інформації є відтворенням висловлювань інших осіб, а яка частина поширеної інформації є висловлюваннями самого журналіста ОСОБА_2 .

Отже, при оцінці інформації «…«ОСОБА_4 сказали, що ми проплачені нашим деканом ОСОБА_1, який конкурував з ним за посаду ректора на виборах 2015-го, - розповідає ОСОБА_3 в розмові з НВ. - Щоб не накликати на себе гнів ректора, ОСОБА_1 вирішив нас відрахувати»…», суди не звернули уваги та не врахували, що це висловлювання не належало журналісту, а є висловлюванням іншої особи - ОСОБА_3 . При цьому українське законодавство надає журналістам імунітет від цивільної відповідальності за дослівне відтворення матеріалу, опублікованого у пресі. Верховний Суд звертає увагу на те, що це положення відповідає принципу свободи журналістів поширювати висловлювання, зроблені іншими (рішення від 23 вересня 1994 року у справі «Йерзільд проти Данії» (Jersild v. Denmark), п. 35, Series А, № 298 та рішення у справі «Тома проти Люксембургу» (Thoma v. Luxembourg), заява № 38432/97, п. 62, ECHR 2001-III).

При оцінці інформації «… «Активісти з числа студентів КНУ намагалися боротися з розгулом корупції в їх рідному університеті. Однак у відповідь адміністрація їх відрахувала. Найбільший удар припав на філософський факультет, чиї студенти-політологи вирішили не закривати очі, на те, що відбувається в їхньому навчальному закладі, об`єднавшись в ініціативи Шевапіл і КНУ Протест. За результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету за активізм були відраховані 22 людини. Одним з відрахованих виявився студент 3-го курсу ОСОБА_3 …», «Формальним приводом для відрахування були незадовільні оцінки на іспитах …», суди не надали оцінку тому, чи мова йде про оціночне судження, зроблене журналістом як узагальнення інтерв`ю з ОСОБА_3 , чи це є фактичним твердження автора статті.

Таким чином, суди не встановили, чи є (цитата) «… «Активісти з числа студентів КНУ намагалися боротися з розгулом корупції в їх рідному університеті. Однак у відповідь адміністрація їх відрахувала. Найбільший удар припав на філософський факультет, чиї студенти-політологи вирішили не закривати очі, на те, що відбувається в їхньому навчальному закладі, об`єднавшись в ініціативи Шевапіл і КНУ Протест. За результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету за активізм були відраховані 22 людини. Одним з відрахованих виявився студент 3-го курсу ОСОБА_3 …», «Формальним приводом для відрахування були незадовільні оцінки на іспитах …», оціночними судженнями автора статті, що здійсненні для узагальнення зібраного ним матеріалу заснованого на інтерв`ю з ОСОБА_3 для можливості аудиторії читачів проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями, чи фактичними твердженнями самого журналіста, які підлягають спростуванню, оскільки їх можливо перевірити.Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон та зміст зауважень.

На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Апеляційна інстанція переглядає рішення суду першої інстанції з питань факту та права, а касаційна - з питань права.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

З урахуванням того, що Верховний Суд переглядає справи виключно з підстав і в порядку, встановлених ЦПК України, і не має можливості встановлювати обставини, які не були встановлені в рішенні, а суди не дослідили зібрані у справі докази та не встановили обставини, які мають вирішальне значення для розгляду цього спору, справу необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки саме таке вирішення за результатами розгляду касаційної скарги повною мірою відповідатиме принципу процесуальної економії та скоротить тривалість нового розгляду справи судом.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому постанова апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 406, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко