Номер провадження: 22-ц/813/3077/20
Номер справи місцевого суду: 521/9178/18
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Поліщук І.О. 29 серпня 2019року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування(т. 1 а.с. 1-5).

В обґрунтування позову посилався на те, що 31 серпня 2017 року о 17 годині в районі проспекту І.Рабіна, 22, що є перехрестям з вул. Ген. Петрова в м. Одесі, автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 скоїв зіткнення з автомобілем HONDA CIVIC, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .. В результаті ДТП постраждав пасажир автомобілю HONDA CIVIC, а сам автомобіль зазнав серйозних механічних пошкоджень. За цим ДТП складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 001354 від 09.11.2017 року відносно ОСОБА_2 , однак матеріали адміністративної справи із значним запізненням були передані на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси. 27.02.2018 року Малиновським районним судом м. Одеси винесено постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, що не звільняє відповідача від матеріальної відповідальності за завдані збитки. Також ОСОБА_1 вказує, що є приватним підприємцем і використовував автомобіль у своїй діяльності. У зв`язку з пошкодженням автомобілю вимушений був укласти договір оренди та орендувати інший автомобіль для виконання договірних зобов`язань, за оренду ТЗ позивач кожного місяці сплачував 5 500 гривень, а тому упущена вигода за вісім місяців складає 44 000, 00 гривень. Стосовно моральної шкоди позивач зазначив, що після ДТП відчуваючи біль у голові та у всьому тілі він звернувся до КУ МКЛ № 11 по медичну допомогу, було встановлено діагноз та рекомендовано амбулаторне лікування. Наслідки отриманої травми спричинили розлад здоров`я, окрім цього повне знищення транспортного засобу, який використовувався як сім`єю, так і у підприємницькій діяльності, привело до того що позивач вимушений вживати додаткових зусиль для організації свого життя та роботи. Розмір моральної шкоди визначає 100 000 гривень. 04 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій просив суд стягнути з ТОВ СК «Альфа Гарант» страхове відшкодування у розмірі 99 000,00 гривень, з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 91 426,34 гривень, що є різницею між вартістю ремонту пошкодженого транспортного засобу та страховим відшкодуванням, яке має бути відшкодовано страховою компанією; упущену вигоду у розмірі 44 000, 00 гривень, моральну шкоду у розмірі -100 000 гривень, 2000 гривень за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків, а також судові витрати. Підставою уточненого позову ОСОБА_1 вказує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ТДВ СК « Альфа Гарант», ліміт відповідальності 100 000 гривень, франшиза 1000 гривень. Згідно Звіту № 13-03-18 від 11.03.2018 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю HONDA CIVIC складає 190 426 гривень 34 копійки. Таким чином відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант», має бути присуджено до стягнення страхове відшкодування у розмірі 99 000 гривень (100 000 - 1000). Оскільки розмір матеріальної шкоди визначено експертом у сумі 190 426,34 гривень, страхової виплати недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між страховим відшкодуванням та загальним розміром шкоди у сумі 91 426, 34 гривень.

В ході проведення підготовчого провадження по даній справі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досягнуто мирової угоди.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 25 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТДВ СК «Альфа Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнення завданих збитків та моральної шкоди, затверджено мирову угоду, укладену 19 квітня 2019 року, за якою: ОСОБА_2 визнає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 по відшкодуванню шкоди в узгодженому сторонами розмірі. ОСОБА_1 погоджується знизити розмір відшкодування в частині яка припадає на стягнення з ОСОБА_2 і яке перевищує розмір Страхового відшкодування що повинно сплатити Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант». Розмір відшкодування з ОСОБА_2 узгоджується у розмірі 3 000 доларів США, що складає на момент передачі грошей вісімдесят одну тисячу гривень. Право власності на залишки аварійного автомобіля залишаються ОСОБА_1 . На момент підписання цієї заяви ОСОБА_2 вже сплатив ОСОБА_1 три тисячі доларів США, що складає вісімдесят одну тисячу гривень. Залишок суми ОСОБА_2 зобов`язується сплатити не пізніше 03 травня 2019 року о 18:00 годині з повідомленням CMC місця зустрічі не менш як за 48 годин. Сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з моменту передачі грошей не мають будь-яких взаємних претензій матеріального чи морального характеру які виникли у результаті наслідків ДТП від 31 серпня 2017 року. Умови цієї Мирової угоди ні яким чином не впливають на взаємини між позивачем та відповідачем-2 (Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант») та не змінюють розмір вимог позивача по Страховому відшкодуванню до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант». Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнення завданих збитків та моральної шкоди закрито (т. 2 а.с. 7).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 99 000,00 гривень. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 990, 00 гривень (т. 2 а.с. 33-36).

В апеляційній скарзі представник ДДВ СК «Альфа-Гарант» просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, судові витрати за апеляційне оскарження покласти на позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що відповідно до ст.37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати) є не подання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Станом на час розгляду справи, тобто більш ніж через один рік та 6 місяців після настання ДТП, позивач все ще не подав до ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяви про страхове відшкодування з передбаченими законом реквізитами, у передбаченому законом порядку та з передбаченим Законом переліком додатків (т. 2 а.с. 38-44).

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16 березня 2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2020 року зі змінами «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ДДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до страхової компанії 04 грудня 2018 року не є порушенням встановленого ст.37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку, оскільки рішення суду, яким визначалася вина водія, факт ДТП, причини та обставини ДТП було ухвалено судом 27 лютого 2018 року, а вимоги до страхової компанії пред`явлено 04 грудня 2018 року, тобто в межах одного року.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2017 року о 17 годині в районі проспекту І.Рабіна, 22, що є перехрестям з вулицею Генерала Петрова в м. Одесі, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів SKODA OCTAVIA TOUR, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілю HONDA CIVIC, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої транспорті засоби отримали механічні пошкодження.

09 листопада 2017 року Інспектором УПП у м. Одесі капітаном поліції Латій Д.О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 001354 відносно ОСОБА_2 , з якого вбачається, що 31 серпня 2017 року об 17:00 годин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем SKODA OCTAVIA TOUR, державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Одесі, вулиця І.Рабіна, 22, не вибрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, та при зміні напрямку руху, маневрі ліворуч не переконався у безпеці маневру,скоївши зіткнення з автомобілем HONDA CIVIC, державний номер НОМЕР_2 , т/з отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.12.1; 13.1;10.1 Правил дорожнього руху за що передбачено відповідальність за ст.124 КУпАП.

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 27 лютого 2018 року справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 , було закрито за закінченням строку накладення адміністративного стягнення. З мотивувальної частини постанови суду вбачається, що під час закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності його вина не встановлюється. У постанові Малиновського районного суду міста Одеси від 27 лютого 2018 року зазначено, що відсутність висновків про винуватість у постанові про закриття провадження у справі на підставі закінчення строків накладення адміністративного стягнення не є перепоною для розгляду справи про відшкодування шкоди в цивільному судочинстві або ж для встановлення законності адміністративного переслідування.

Таким чином, суд при розгляді даної цивільної справи, проаналізувавши матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_2 , зокрема його пояснення, де він не заперечує своєї провини у тому що сталося зіткнення з автомобілем під керуванням позивача, дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП 31 серпня 2017 року о 17:00 годин в м. Одесі, вулиця І.Рабіна, 22, за участю автомобілю SKODA OCTAVIA TOUR, д/н знак НОМЕР_1 та автомобілю HONDA CIVIC, д/н НОМЕР_2 .

В процесі підготовчого провадження по даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2019 року, за якою: ОСОБА_2 визнає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 по відшкодуванню шкоди в узгодженому сторонами розмірі. ОСОБА_1 погоджується знизити розмір відшкодування в частині яка припадає на стягнення з ОСОБА_2 і яке перевищує розмір Страхового відшкодування що повинно сплатити Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант». Розмір відшкодування з ОСОБА_2 узгоджується у розмірі 3 000 доларів США, що складає на момент передачі грошей вісімдесят одну тисячу гривень. Право власності на залишки аварійного автомобіля залишаються ОСОБА_1 . На момент підписання цієї заяви ОСОБА_2 вже сплатив ОСОБА_1 три тисячі доларів США, що складає вісімдесят одну тисячу гривень. Залишок суми ОСОБА_2 зобов`язується сплатити не пізніше 03 травня 2019 року о 18:00 годині з повідомленням CMC місця зустрічі не менш як за 48 годин. Сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з моменту передачі грошей не мають будь яких взаємних претензій матеріального чи морального характеру які виникли у результаті наслідків ДТП від 31 серпня 2017 року. Умови цієї Мирової угоди ні яким чином не впливають на взаємини між позивачем та відповідачем-2 (Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант») та не змінюють розмір вимог позивача по Страховому відшкодуванню до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант». Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнення завданих збитків та моральної шкоди закрито.

Судом першої інстнції також встановлено і не оспорюється сторонами, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу SKODA OCTAVIA TOUR, д/н знак НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Згідно страхового полісу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» ліміт відповідальності - 100 000 гривень, франшиза -1000 гривень.

Згідно Звіту № 13-03-18 з визначення вартості матеріальних збитків колісного транспортного засобу, складеному 11 березня 2018 року, вартість матеріального збитку на момент оцінки, завданого власнику КТЗ HONDA CIVIC, д/н НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 190 426 гривень 34 копійки. За клопотанням представника відповідача судом по справі призначалася судова авто-товарознавча експертиза щодо визначення ринкової вартості КТЗ, вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю HONDA CIVIC, д/н НОМЕР_2 внаслідок ДТП що сталося 31.08.2017 року. Висновком експерта № 6365 судової авто товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості КТЗ, вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю HONDA CIVIC, д/н НОМЕР_2 внаслідок ДТП встановлено: 1) ринкова вартість колісного транспортного засобу HONDA CIVIC, д/н НОМЕР_2 у фактичному стані після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 31 серпня 2017 року, станом на період складання Звіту № 13-03-18 від 11 березня 2018 року, визначається рівною вартості утилізації дослідженого колісного транспортного засобу;2) Вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу HONDA CIVIC, д/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП яка сталася 31 серпня 2017 року, з врахуванням проведеного дослідження по 1 питанню, визначається рівною вартості дослідженого колісного транспортного засобу на момент аварійного пошкодження 31 серпня 2017 року та становить 197 292 гривні.

Дійшовши вірних висновків щодо вказаних обставин справи, суд першої інстанцій, одночасно, зробив помилковий висновок про задоволення позову та присудження до стягнення з відповідача розміру страхового відшкодування на підставі того, що рішення по адміністративній справі порушеної відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП прийнято Малиновським районним судом міста Одеси тільки 27 лютого 2018 року та без встановлення його вини у скоєнні ДТП, яке мала місце 31 серпня 2017 року. З цих підстав, суд дійшов невірного висновку, що позивач з поважних причин не звернувся зі заявою про виплату страхового відшкодування протягом 30-ти днів з дня подання письмового повідомлення про ДТП, оскільки вина водія, факт ДТП, причини та обставини ДТП не були встановлені остаточно навіть ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 27 лютого 2018 року. З врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції вважав, що звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до страхової компанії 04 грудня 2018 року, не є порушенням встановленого ст.37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку, оскільки рішення суду, яким визначалася вина водія, факт ДТП, причини та обставини ДТП, ухвалено судом 27 лютого 2018 року, а вимоги до страхової компанії пред`явлено 04 грудня 2018 року, тобто в межах одного року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтею 6 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» не є деліктними, отже Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має пріоритет і розмір страхового відшкодування визначається на підставі цього Закону.

У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»?(далі - Закон?№?1961-IV) зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону?№?1961-IV?підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

??навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

??неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, зазначений у пункті?37.1.4 статті 37?Закону?№?1961-IV?строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону?№ 1961-IV?можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37?Закону?№?1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому, саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у?Законі?№?1961-IV?прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у?Законі?№?1961-IV?не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі, строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону?№?1961-IV?не містять.

Визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що, у свою чергу, законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Колегія суддів зауважує, що вищевказаними положеннями діючого законодавства встановлено, що заява про здійснення страхової виплати (відшкодування) має бути подана у межах річного строку з моменту скоєння саме ДТП, а не з моменту постановлення судового рішення, яким визначається вина водія, факт ДТП, причини та обставини ДТП, як це зазначено в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Крім того, колегія суддів враховує, що потерпілий, в силу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Колегією суддів встановлено, що позивач дійсно не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за відшкодуванням шкоди саме страховиком звернувся безпосередньо до суду 04 грудня 2018 року, при цьому пропустивши річний строк, який визначений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, колегія суддів критично оцінює пояснення у суді першої інстанції ОСОБА_1 проте, що після ДТП, 05 вересня 2017 року він особисто звернувся до офісу Страхової компанії розташованого у місті Одесі на вулиці 25-ої Чапаєвської дивізії (Інглезі), де повідомив номер страхового полісу, відомості про ДТП, те що він є потерпілим. Представник страхової компанії надав позивачу бланк заяви, який він заповнив, копію заяви йому не надали, ОСОБА_3 зміг тільки сфотографувати частину документу на мобільний телефон. З тієї частини документу, яку в далося сфотографувати позивачу вбачається, що його заява також зареєстрована за № ЦВ/17/3162, тобто за тим же номером що і заява ОСОБА_2 . Таким чином, позивач вважав, що подав заяву про виплату страхового відшкодування.

Однак, матеріали справи не містять жодного належного письмового доказу того, що ОСОБА_1 дійсно звертався до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування. А відповідач, ТДВ СК «Альфа-Гарант», категорично заперечував факт звернення відповідача із вищевказаною заявою.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки матеріалами справи встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася 31 серпня 2017 року, позивач не звертався із заявою про страхове відшкодування до страховика, а звернувся безпосереднього до суду із позовом до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування лише 04 грудня 2018 року, тобто після пропуску строку на звернення про страхове відшкодування, встановленого?пунктом 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказане відповідає правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року по справі №465/4287/15

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2019 рокупідлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, колегія суддів доходить до висновку, що оскільки судом апеляційної інстанції постановлено судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то необхідним є вирішення питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 - 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що судом постановлено у задоволенні позовної заяви відмовити, з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1 485 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2019 року- скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1 485 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 07 липня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе