ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6064/20 Справа № 213/786/20 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/786/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2020 року, яке ухвалено суддею Нестеренком О.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 квітня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - АТ «ПівдГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 15.05.2002 року по 08.11.2006 року він працював на посаді електрозварювальника ручного зварювання 5 розряду АТ «ПівдГЗК».

08.07.2006 року, при виконанні своїх трудових обов`язків (ремонт дробарки КМДТ 2200 №2, зварювальні роботи), з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тяжкі травми, а саме: Відкрита черепно-лицева травма. Забій головного мозку. Суборахноідальний крововилив. Перелом основи черепа, осколочний перелом кісток носа, лобної пазухи зліва, медіальних стінок орбіт, передніх стінок гайморових пазух. Розрив правого зорового нерва.

Внаслідок вказаного нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позивач 09.11.2006 року пройшов огляд Медико-соціальною експертною комісією (надалі СМЕК), якою встановлено ступінь втрати професійної працездатності 75% та ІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

11.12.2007 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 75% та встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

При повторному огляді МСЕК 19.11.2008 року йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% та встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. 12.11.2009 року та 25.11.2010 року позивач знову пройшов огляд МСЕК, якою йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% та встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва. 03.12.2012 року, 05.12.2013 року, 27.11.2014 року, 21.12.2016 року, 08.11.2017 року позивач повторно проходив огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 70% та встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва.

13.11.2019 року, при черговому огляді МСЕК, позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 70% та встановлено ІІ групу інвалідності з 01.12.2019 року безстроково, внаслідок трудового каліцтва.

Позивач зазначає, що тривалий процес лікування тілесного ушкодження, отриманого внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Отримані тілесні ушкодження, що супроводжуються безстроковою втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, призвели до психологічного дискомфорту та порушення душевної рівноваги, вираженої у відчуттях розпачу, тривоги, страху, поганому сні. Все це негативно позначається на його душевному та фізичному стані.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 354 225,00 гривень (75 місячних розмірів мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2020 становить 4723 грн.) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з АТ «ПівдГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 1 500,00 грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманого трудового каліцтва відчуває сильний фізичний біль, тяжкі травми призвели до непоправного знівечення обличчя позивача, стрімкого зниження функцій лівого ока, повної втрати функцій правого ока, в подальшому, після травми, позивач неодноразово проходив медичне лікування та огляди МСЕК, перебуває на «Д» обліку у лікаря невролога та окуліста, неодноразово проходив лікування у зв`язку з наслідками отриманих травм. При зверненні до медичних закладів встановлені скарги позивача на постійний головний біль в лобній частині, запаморочення при зміні положення тіла, оніміння правої частини обличчя, відсутність зору праворуч, стрімке зниження зору ліворуч, зниження пам`яті на поточні події, безсоння, неможливість сприйняття запахів, роздратованість. Незважаючи на систематичне лікування, стан позивача на покращується.

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

Також посилається на постанову Верховного Суду України від 12 грудня 2019 року по справі № 227/1240/17, якою визнано розумним та справедливим розмір грошової компенсації на відшкодування позивачці моральної шкоди, завданої смертю чоловіка в розмірі 300 000,00 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «ПівдГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що настання нещасного випадку знаходиться в прямому причинному зв`язку та в прямій залежності від дій механіка дільниці з ремонту устаткування УДТК ОСОБА_3 та бригадира слюсарів дільниці з ремонту устаткування УДТК ОСОБА_4 , яких було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, внаслідок чого в діях відповідача відсутня протиправна поведінка. Наголошує на тому, що відповідач проводив належне забезпечення позивача ОСОБА_1 необхідними засобами захисту при виконанні трудових обов`язків.

На думку відповідача, факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ «ПівдГЗК» - Єршову О.Ю., яка підтримала доводи апеляційної скарги АТ «ПівдГЗК» та просила її задовольнити, залишивши без задоволення апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на ВАТ «ПівдГЗК», правонаступником якого є АТ «ПівдГЗК», електрозварювальником ручного зварювання 5 розряду.

08 липня 2006 року з електрозварювальником ручного зварювання 5 розряду ВАТ «ПівдГЗК», правонаступником якого є АТ «ПівдГЗК», ОСОБА_1 , при виконанні робіт з ремонту дробарки КМДТ 2200 №2, стався нещасний випадок, внаслідок якого останній отримав тілесні ушкодження з діагнозом: «Відкрита черепно-лицева травма. Забій головного мозку. Суборахноідальний крововилив. Перелом основи черепа, осколочний перелом кісток носа, лобної пазухи зліва, медіальних стінок орбіт, передніх стінок гайморових пазух. Розрив правого зорового нерва».

Відповідно до Акту №5 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затвердженого Головою Правління ВАТ «ПівдГЗК», правонаступником якого є АТ «ПівдГЗК», 11 липня 2006 року, основною причиною нещасного випадку, що стався 08 липня 2006 року з ОСОБА_1 , є порушення трудової і виробничої дисципліни працівниками підприємства, а саме: механіка дільниці з ремонту устаткування УДТК ОСОБА_3 та бригадира слюсарів дільниці з ремонту устаткування УДТК ОСОБА_4 (а.с.25-28).

Згідно з Актом розслідування нещасного випадку за формою Н-5, нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 пов`язаний з виробництвом (а.с. 29-31).

Наказом ВАТ «ПівдГЗК», правонаступником якого є АТ «ПівдГЗК», від 28.12.2006 року № 2021 «Про звільнення працівника УДТК», на підставі довідки МСЕ-ДНА-01 № 527767 від 09.11.06 року та рішення президії (протокол № 28 від 08.12.06 року), ОСОБА_1 звільнений за станом здоров`я, що перешкоджає виконанню даної роботи (а.с. 66-69).

Відповідно до Довідок МСЕК від 09.11.2006 року та від 11.12.2007 року, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 75% та ІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва; від 19.11.2008 року, 12.11.2009 року та 25.11.2010 року йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% та встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва; від 03.12.2012, 05.12.2013 року, 27.11.2014 року, 21.12.2016 року, 08.11.2017 року йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 70% та встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва.

Висновком МСЕК від 13.11.2019 ОСОБА_1 було визначено ступінь втрати професійної працездатності 70% та встановлено ІІ групу інвалідності з 01.12.2019 року безстроково, внаслідок трудового каліцтва (а.с.11-24).

Після отриманих травм позивач неодноразово звертався до закладів медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписними епікризами (а.с.32-65).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним виробничими травмами, що потягли за собою втрату професійної працездатності.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 150 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничими травмами, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманою травмою. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто АТ «ПівдГЗК».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача АТ «ПівдГЗК» про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки Актом розслідування нещасного випадку від 11 липня 2006 року встановлено, що особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є працівники ВАТ «ПівдГЗК», правонаступником якого є АТ «ПівдГЗК», механік дільниці з ремонту устаткування УДТК ОСОБА_3 та бригадир слюсарів дільниці з ремонту устаткування УДТК ОСОБА_4 .

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення АТ «ПівдГЗК» норм трудового законодавства, що призвело до травмування позивача та, як наслідок, втрати ним професійної працездатності, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем травм, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 70%, встановлення другої групи інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, неможливість відновлення попереднього стану, оскільки втрата професійної працездатності встановлена безстроково, що свідчить про незворотність змін у життя позивача.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача внаслідок травмування на виробництві, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується виписним епікризом, що міститься в матеріалах справи, в якому зафіксований нестійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахування того, що позивачу ОСОБА_2 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 80% та визнано людиною з інвалідністю другої групи, що безумовно тягне за собою зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди (150 000,00 грн.) відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг, як позивача так і відповідача, щодо необґрунтованого розміру відшкодування моральної шкоди.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: