Справа № 145/1353/19
Провадження № 22-ц/801/1109/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 рокуСправа № 145/1353/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року, ухвалене суддею Ратушняком І.О., повне рішення складено 16 березня 2020 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем та про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив: - встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 день її смерті, тобто на 09.11.2003 за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 3,8783 га, пай 243, землі запасу, вид угідь землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:002:0053, що знаходиться на території Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,8783 га. Зазначає, що за життя його мати не встигла отримати жодних правовстановлюючих документів на належну їй земельну ділянку (пай), оскільки розпорядження Тиврівської районної адміністрації Вінницької області від 30.09.2004 №390, яким встановлено, в тому числі, видати сертифікати про право на земельну частку (пай) щодо ОСОБА_3 , було видано вже після смерті останньої.

Заповіту ОСОБА_3 після смерті не залишила, спадкоємців першої черги за законом двоє: він і його сестра ОСОБА_2 . У встановлений законом строк з дня смерті матері ні він, ні його сестра до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися, однак, він постійно проживав з матір`ю з 1996 року по день її смерті та вів спільне господарство разом з нею. Постановою нотаріуса від 16.07.2019 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропущення строку прийняття спадщини та відсутності реєстрації місця проживання разом із спадкодавцем на час її смерті, а також через відсутність оригіналу документу про право власності на спадкове майно.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року позов задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день її смерті, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Скарга мотивована тим, що судом не правильно оцінено докази по справі та не застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та роз`яснення пленуму ВСУ, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи; суд дійшов помилкового висновку, що при видачі державного акту до списку громадян-членів КСП ОСОБА_3 не включена та про відсутність у нього права на спадкування на відповідну земельну ділянку (пай).

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Із копії спадкової справи №148-2019 до майна померлої 09.11.2003 ОСОБА_3 (почата 02.04.2019) слідує, що 02.04.2019 до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_1 . У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначено, що крім нього спадкоємцем за законом є дочка спадкодавця - ОСОБА_2 (а.с.51).

Цього ж дня державним нотаріусом на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення за №1046/02-14/148-2019 про відкриття спадщини, у якому зазначено, що якщо в термін до 02.05.2019 нею не буде надано доказів звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину буде видано спадкоємцям, які її прийняли в установлений законом строк і спосіб (а.с.58).

Постановою державного нотаріуса П`ятої запорізької державної нотаріальної контори Кисельової В.В. від 16.07.2019 №2212/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 на спадкове майно, що складається з земельної ділянки площею 3,8783 га, пай 243, у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини за законом після померлої ОСОБА_3 та ненадання оригіналу документу про право власності на спадкове майно (а.с.66).

Суд першої інстанції розглянув вимоги позову (про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем та про визнання права власності на спадкове майно) по суті і задовольнив їх частково.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 подана на рішення суду першої інстанції в частині вимог позову про визнання права власності на спадкове майно.

У силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з цим, у частині четвертій вказаної статті зазначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку слід вийти за межі вимог апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що тягне за собою скасування оскаржуваного рішення.

Встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Цивільний кодекс України, прийнятий 16 січня 2003 року, набрав чинності 01 січня 2004 року.

У пункті 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України зазначено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

ОСОБА_2 в порушення вказаних вимог закону не вчинила дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 , а отже вважається такою, що не прийняла спадщину.

Цей факт не заперечувався ОСОБА_2 .

Відповідачем у даній справі була лише сестра ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Виходячи із положень ст. 175 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, позивач самостійно визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому залучається до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Колегія суддів вважає, що в суду першої інстанції не було підстав для розгляду вимог позову в такому складі учасників справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням.

Відповідні органи місцевого самоврядування у разі неприйняття спадщини спадкоємця, можуть звертатися до суду з заявами про визнання спадкового майна відумерлим у судовому порядку.

Колегією суддів береться до уваги правова позиція Верховного Суду, висловлена у справі №420/2383/16-ц від 21.02.2019, відповідно до якої в справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Крім того, звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

У листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 зазначено, що оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Районні державні адміністрації можуть бути залучені в якості третіх осіб у випадках, якщо спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення знаходяться за межами населених пунктів. Сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради.

Колегія суддів також враховує постанову Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №185/10105/15-ц, у якій Верховний Суд також прийшов до висновку, що належним відповідачем у спорі про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Отже, виходячи з системного аналізу згаданих вище норм ЦК України, постанов Верховного Суду та листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13, колегія суддів приходить до висновку, що належним відповідачем у даній справі як за вимогою позову про встановлення юридичного факту, так і за вимогою позову про визнання права власності на спадкове майно, яка фактично є похідною від першої вимоги, є відповідний орган місцевого самоврядування за місцем знаходження нерухомого майна Новоміська сільська рада Тиврівського району Вінницької області, а також Запорізька міська рада як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_2 може бути залучена до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд першої інстанції не вирішив питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки.

Надання оцінки доводам апеляційної скарги, на думку колегії суддів, є передчасним, оскільки вони можуть бути предметом розгляду при новому розгляді справи у суді.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі як в частині задоволення позову про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, так і в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384, 398 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем та про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 липня 2020 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко