Справа № 204/4744/19
Провадження № 2/204/137/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , неодноразово уточнивши який, остаточно прохав суд зобов`язати відповідача ОСОБА_4 та інших осіб не чинити перешкод у здійсненні права власності, володіння та користування 1/2 частиною житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення до житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 з його родиною.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що він є власником 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 є власником іншої 1/2 частини зазначеного будинку. Відповідач є рідною сестрою позивача, але після смерті батька вона перестала спілкуватись зі своїм рідним братом, посилаючись на те, що цей будинок тільки для неї і нікому вона його не віддасть і нікого до будинку не пустить. На сьогоднішній день у будинку проживає донька відповідачки. Позивач разом зі своєю дружиною відвідали відповідача за адресою житлового будинку, для домовлення з відповідачем про здійснення сумісного проживання, або вирішити це питання іншим шляхом. Позивачу було в грубій та зухвалій формі відмовлено відповідачем у доступі до будинку і в здійсненні проживання або продажу частини житлового будинку. Крім того, відповідач категорично не визнає, що житловий будинок на 1/2 належить позивачу на основі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вона відмовляється від цивілізованого діалогу та надання дозволу позивачу переїхати у будинок, не пускає його і змінила замки і відмовляється давати ключі. Відповідач не визнає документи, які підтверджують право позивача на спадщину як майнове право. Позивачем було також надіслано листа відповідачу про мирне регульоване цього питання, але відповідь так і не надійшла. Позивач та його дружина зверталися неодноразово до поліції про те що відповідач не пускає їх додому, але поліція, зробивши перевірку, надала відповідь, що кримінального правопорушення не має та рекомендувала позивачу звернутися до суду для вирішення цього питання. Такими своїми діями відповідач суттєво обмежує та створює перешкоди у здійсненні позивачем свого права власності, користування та розпорядження майном.

Відповідач ОСОБА_4 надавала суду письмові відзиви, та пояснення, у яких висловлювала незгоду з позовними вимогами позивача, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, зазначала, що жодним чином не чинила та не чинить перешкод позивачу ОСОБА_3 у здійсненні ним «права власності, володіння та користування» його нерухомим майном, а саме часткою житлового будинку, як це зазначено в позовних вимогах позивача, а тому позовні вимоги є безпідставними та відсутній предмет спору, який може бути вирішений в судовому порядку. Зазначені позивачем в позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Окрім того, права володіння, користування та розпорядження щодо нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , набуті позивачем ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину - є законними саме щодо позивача ОСОБА_3 , але жодним чином не стосуються громадянки ОСОБА_5 , яка не є власницею цього майна, ніколи не була зареєстрована в цьому домоволодінні та ніколи в ньому не проживала. В зазначеному будинку, власницею якого (1/2 частки) є відповідачка ОСОБА_4 зареєстровані дві її доньки: ОСОБА_6 (періодично проживає) та ОСОБА_7 (постійно проживає), а також внучка відповідачки неповнолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внучка відповідачки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється інвалідом 1 групи від народження (самостійно не пересувається). Також в зазначеному домоволодінні постійно та на законних підставах проживає чоловік доньки відповідачки ОСОБА_10 . Окрім того, ОСОБА_4 звертала увагу суду на те, що позивачем не було надано суду жодних доказів порушення саме його права, як власника домоволодіння на володіння, користування та розпорядження цим нерухомим майном. Крім того, позовні вимоги не відповідають способам захисту цивільного права, визначених ст. 16 ЦК України, оскількинеможливо, навіть в судовому порядку, зобов`язати конкретну особу та невизначене коли «інших осіб», як зазначено в позові, не «чинити перешкод», тобто на майбутнє, та ще й шляхом «вселення» конкретної особи з його невизначеною на це майбутнє «родиною».

Позивачем ОСОБА_3 було надано суду відповідь на відзив, у якому він спростував доводи викладені відповідачем у відзиві та наполягав на задоволенні позову, з підстав, наведених у ньому.

В судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_1 , підтримала уточнений позов та наполягала на його задоволенні з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним.

Статтею 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 складається з: А-1 - житлового будинку, шлакоблок, обкладений цеглою, загальною площею 84,8 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м.; та такі господарчі будівлі та споруди: Б гараж, В погріб з шийкою, Д,Є сараї, Е- котельня, №1-7 споруди, І мостіння (а.с.9-12).

15 серпня 2018 року державним нотаріусом Третьої дніпровської нотаріальної контори Крупською Л.В., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємцям за законом, було видано свідоцтво про право спадщину за законом серії НОМЕР_1 від 15.08.2019 року на 1/2 частку за кожним, після померлого ОСОБА_11 .. Спадщина, на яку в указаній частках видано це свідоцтво складається з: житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, 31).

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 133918122 від 10.08.2018 року та № 134453442 від 15.08.2018 року, домоволодіння АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить: 1/2 частина ОСОБА_3 та 1/2 частина ОСОБА_4 .. Право власності зареєстровано на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину (а.с. 32,46).

Отже, судом встановлено та сторонами не оспорюється, що право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в рівних частках за позивачем та відповідачем.

Згідно Акту про фактичне проживання від 26.12.2020 року, складеного головою квартального комітету № 49 ОСОБА_12 , членом квартального комітету № 49 ОСОБА_13 та сусідки ОСОБА_14 , в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_7 (донька відповідача), ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід І групи, самостійно не пересувається, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (онуки відповідача), разом з зазначеними особами також проживає ОСОБА_10 (зять відповідача). Також за вказаною адресою зареєстрована сестра відповідача ОСОБА_6 , яка фактично проживає за іншою адресою. (а.с. 34).

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

У відповідності до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач ОСОБА_4 разом з її родиною не пускає його у домоволодіння АДРЕСА_1 , тобто перешкоджає йому користуватись належною йому на праві власності 1/2 частиною вказаного домоволодіння, у зв`язку з чим він не може там проживати.

Допитана під час розгляду справи в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що між її чоловіком - позивачем та відповідачем існують неприязні відносини, в березні 2019 року відповідач відмовилася допустити ОСОБА_5 до будинку, аналогічні дії відповідач вчинила під час спроби її чоловіка ОСОБА_3 потрапити до будинку у січні 2020 року.

До зазначених свідчень суд ставить критично, оскільки ОСОБА_5 є дружиною позивача, а тому є зацікавленої особою при вирішенні цього спору сторін.

В свою чергу, з пояснень сторін судом встановлено, що між ОСОБА_3 та відповідачем дійсно наявний конфлікт, вирішити який в позасудовому порядку не виявилось можливим.

Про наявність між сторонами конфлікту та на підтвердження факту чинення ОСОБА_3 перешкод у користуванні частиною домоволодіння АДРЕСА_1 свідчить також те, що 19.01.2020 року ОСОБА_3 звертався до чергової частини Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з повідомленням, в якому просив вжити заходів до своїх родичів, зокрема ОСОБА_4 та її племінниці ОСОБА_7 , які не пускають його до належної йому частини будинку АДРЕСА_1 , та перешкоджають йому користуватись майном (матеріали ЖЄО № 1446 від 19.01.2020 року), що підтверджується Висновком ДОП Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини від 19 січня 2020 року (а.с. 76), а також відповіддю в.о. начальника Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області № 45.6/867 від 06 лютого 2020 року (а.с. 75).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Беручи до уваги зазначені обставини, можна дійти висновку, що відповідач хоча і зазначає у відзиві та письмових поясненнях, що не чинить перешкод та заперечує проти проживання ОСОБА_3 у домоволодінні АДРЕСА_1 , однак будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження даних заперечень не надає. Фактично вона не допускає позивача проживати у даному домоволодінні, що позбавляє ОСОБА_3 можливості користуватись належною йому частиною майна. Більш того, у ОСОБА_3 відсутні навіть ключі від даного домоволодіння.

Аналізуючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт вчинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні належною йому 1/2 частиною домоволодіння АДРЕСА_1 та у вселенні в належну йому частину вказаного домоволодіння.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Враховуючи викладене та беручи до уваги принцип диспозитивності судового процесу, щодо розгляду справи виключно в межах позовних вимог та принцип правової визначеності, заявлені уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 в частині зобов`язання «інших осіб» не чинити перешкод у здійсненні права власності шляхом вселення, окрім ОСОБА_3 також і «його родини» - не підлягають задоволенню, оскільки, таким чином, позивач прохає суд вирішити питання про права та обов`язки осіб, коло яких не визначено та до участі у справі не залучено.

Отже, з огляду на наведене суд вважає, що відповідачем було порушено право позивача на користування належною йому на праві власності 1/2 частиною домоволодіння, яке підлягає судовому захисту та яке слід відновити, що з урахуванням предмету та підстави позову, приводить суд до висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, а також таким, що буде знаходитися в межах заявлених позивачем вимог, буде часткове задоволення позову, шляхом усунення ОСОБА_3 перешкод у володінні та користуванні 1 АДРЕСА_2 2 частиною домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом вселення його у будинок по АДРЕСА_1 .

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем ОСОБА_3 , під час звернення до суду було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., який підлягає стягненню на його користь з відповідачки ОСОБА_4 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 4, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та вселення задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 у володінні та користуванні 1/2 частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_3 у будинок по АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування судових витрат 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Дубіжанська