Справа № 361/1181/18
Провадження № 2/361/61/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 червня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Селезньової Т.В. при секретарі Лопатинській С.А., з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 , представника відповідача та третьої особи ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, Броварської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку,

встановив:

Позивач просить суд визнати недійсним рішення Калитянської селищної ради Броварського району Київської області від 31 травня 2016 року № 195 в частині надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0125 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в смт. Калита; визнати недійсним рішення Калитянської селищної ради Броварського району Київської області від 25 травня 2017 № 450 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки , кадастровий номер :01:010:0033; скасувати рішення державного реєстратора відділу реєстрації речових прав на майно Броварської районної державної адміністрації Київської області Василенко Лесі Вікторівни від 14 червня 2017 року, індексний номер 35665319 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на вказану земельну ділянку, номер запису про право власності 20900346, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що він є власником будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.08.2002р., дарувальник ОСОБА_7 , до якої власником був ОСОБА_5 , при цьому першим власником ОСОБА_8 земельна ділянка біля будинку не відчужувалась, оскільки чинний на той час закон це дозволяв. Набувши право власності на будинок, позивач не зміг домовитись з ОСОБА_5 про відчуження йому вказаної земельної ділянки, але вказана земельна ділянка біля будинку з моменту набуття права власності на будинок знаходилась у постійному користуванні позивача. Суміжним землекористувачем є відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ). В січні 2018 року позивач дізнався про те, що відповідачка приватизувала земельну ділянку площею 0,0125га, яка розташована тонкою смужкою між ділянками ОСОБА_2 (АДРЕСА_9) і ОСОБА_5 (АДРЕСА_8 ) - що знаходиться у користуванні позивача, внаслідок такої приватизації його паркан, який зведений на межі між суміжними володіннями АДРЕСА_3 опинився на даній приватизованій ОСОБА_9 ділянці. Він вважає приватизацію ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки незаконною, і вважає незаконними вказані два рішення Калитянської селищної ради щодо передачі спірної земельної ділянки їй у власність, з тих підстав, що земельна ділянка ОСОБА_8 , якою користується позивач, площею 0,271га, визначена в натурі межовими знаками, межа визначена з суміжним землекористувачем ОСОБА_2, ця межа визначалась збудованим по межі парканом, і за наслідками приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_4 році між суміжними земельними ділянками АДРЕСА_10 і № АДРЕСА_1 - не було вільного місця площею 0,0125га. тому вказана земельна ділянка, яку ОСОБА_10 отримала у власність в 2017році, є частиною земельної ділянки, яка була у нього у користуванні з моменту набуття права власності на будинок і згідно державного акту ОСОБА_8 . Вважає, що спірна земельна ділянка площею 0,0125га, яку доприватизувала ОСОБА_11 в 2017р. - є частиною тої земельної ділянки, на яку ОСОБА_8 був виданий державний акт і яка належить на даний час йому, позивачу, і якою він користується постійно і користувався задовго до приватизації ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки. При передачі вказаної земельної ділянки ОСОБА_10 у власність в 2017р. були порушені його права як суміжного землекористувача, він не надавав згоди на приватизацію ОСОБА_2 вказаної ділянки, яка фактично знаходиться на його території (перед парканом з його сторони), і він не підписував актів узгодження меж з суміжними землекористувачами. Порушення вбачає і в тому, що Калитянська селищна рада 31.05.2016р. одночасно з прийняттям рішення №195 про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту відводу також прийняла рішення №205 про надання дозволу позивачу на проведення інвентаризації займаної ним земельної ділянки по АДРЕСА_1 , - згідно меж існуючого державного акта на право власності на землю ОСОБА_8 , і на підставі даного рішення позивачем було замовлено і здійснено обміри ділянки на місцевості по тій межі, що існує по паркану. Тобто селищна рада надала дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту відводу, не з`ясувавши за рахунок яких земель утворилась вільна смужка площею 0, 0125га між ділянками АДРЕСА_3 . Послався на те, що паркан збудований у відповідності до межі між земельними ділянками ОСОБА_10 (приватизованої в 2010 році) і земельною ділянкою, на яку було видано державний акт ОСОБА_8 і яка знаходиться у його, позивача, постійному користуванні, і спірна земельна ділянка знаходиться від паркану в його сторону , отже він мав переважне право на її отримання, ніж ОСОБА_10 .

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що позивач в 2002 році набув у власність будинок і разом з переходом права власності на будинок він набув право власності на земельну ділянку, (на яку був раніше виданий держаний акт первісному власнику будинку - ОСОБА_8 ), тому має право захищати свої земельні права. Бетонний паркан на межі між сусідами (сторонами) був зведений ще до набуття позивачем права власності на будинок, і паркан розташований точно по межі згідно державного акту, виданого на ім,я ОСОБА_5, без відхилення в сторону ділянки відповідачки - як це стверджує вона. Вважає, що ділянка землі до паркану (тобто та, яку доприватизувала в 2017 році відповідачка і яка є спірною у даній справі) є у його законному користуванні протягом тривалого часу і вона є в межах земельної ділянки, на яку ОСОБА_8 (першому власнику) був виданий державний акт. Навіть у разі виявлення, що ця ділянка залишилась вільною, між двома межами сусідів, то вказана ділянка мала би бути надана йому, а не ОСОБА_10 , оскілки користувався нею протягом тривалого часу він, а не ОСОБА_10 . Позивач не давав згоди на приватизацію вказаної ділянки відповідачкою, не підписував акт узгодження меж, не викликався на комісію, тому документація на дану земельну ділянку відповідачкою виготовлена незаконно, і рішення по затвердженню такої проектної документації є також незаконним та порушує його права. Внаслідок такої приватизації частина земельної ділянки, якою він постійно користувався і на яку мав право, відійшла відповідачці, і належна йому будівля паркану опинилась на ділянці відповідачки, чим також порушені його права як власника будинку і надвірних споруд.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, подала відзив, в якому послалась на таке:

позивач не надав доказів належності йому земельної ділянки площею 0,271га по АДРЕСА_1 , - дана земельна ділянка належить на праві власності до даного часу ОСОБА_8 (першому і колишньому власнику будинку АДРЕСА_1 , а не ОСОБА_6 ; земельна ділянка не передавалась ОСОБА_8 у власність наступному власнику (покупцю), і не передавалась у власність безпосередньо ОСОБА_6 разом з укладенням правочинів по відчуженню будинку, і про це зазначалось у самому договорі дарування, за яким позивач набув право власності на будинок по АДРЕСА_1 ; право власності або користування у позивача могло б виникнути з цивільної угоди (про купівлю-продаж, дарування, оренду, тощо)- однак такого договору ні позивач, ні попередній власник не укладали;

позивач не довів того, що спірна земельна ділянка є частиною тої земельної ділянки, на яку був раніше виданий державний акт ОСОБА_8 ;

ця ділянка уявляє собою смужку шириною 1 метр від вулиці, яка звужується до точки далі в городі, яка виникла внаслідок неправильних обмірів при приватизації земельної ділянки в 2010році, через що неприватизованою залишилась ділянка за сараєм, яка необхідна для обслуговування стіни сараю, газовою труби, для проходу за сараєм, і вбиральнею;

позивач не довів наявності у нього прав на спірну земельну ділянку, яка є частиною земельної ділянки, яка до цього постійно знаходилась у користуванні ОСОБА_10 здавна;

позивач не довів наявності підстав для того, щоб на ОСОБА_10 покладати обов`язок узгоджувати саме з ним межі; зовнішні межі наданої їй земельної ділянки були узгоджені у відповідності з вимогами закону, в тому числі з власником суміжної ділянки- ОСОБА_5, а у зв`язку з відмовою ОСОБА_12 з цього приводу було рішення земельної комісії;

позивач не надав доказів порушення його прав внаслідок передачі ОСОБА_10 у власність вказаної земельної ділянки 0,0125га; паркан, на який посилається ОСОБА_12 , був збудований позивачем самовільно, не по дійсній межі згідно з державним актом ОСОБА_8 , та з її державним актом (2010р.), а з відступом на ту ділянку, яка знаходилась у її постійному користуванні. З даного приводу вона заперечувала, не дозволяла ОСОБА_6 будувати паркан, зверталась до сільради, і було рішення комісії з цього приводу, яким було визнано, що ОСОБА_12 паркан зводить незаконно і не по дійсній межі;

вважає, що оскаржувані позивачем рішення є законними і відсутні підстави для визнання їх недійсними; право власності зареєстровано на підставі законного рішення селищної ради, і тому відсутні підстави для скасування рішення про реєстрацію права.

З приводу конкретних обставин відповідач і його представник пояснили, що займану земельну ділянку по АДРЕСА_4 році, отримавши у власність займану під будинком ділянку для будівництва і обслуговування будинку, і поруч- для ОСГ. Причому при даній приватизації не звернула увагу, що не увійшла в приватизацію частина ділянки за сараєм у вигляді тонкої смужки-клину , де у подальшому сусід ОСОБА_12 незаконно поставив бетонний широкий паркан, тим самим зменшивши відстань від стіни сараю до межі; ширина вказаної ділянки- 1 метр, необхідні для обслуговування стіни сараю; вказана ділянка знаходилась у її користуванні постійно, тому вона звернулась з метою виправлення даної помилки при обмірах - з заявою до селищної ради про передачу даної смужки землі їй у власність , з даного приводу неодноразово збиралась комісія, здійснювались заміри , і селищна рада погодилась надати їй у власність вказану смужку землі (до приватизувати її). Бетонний паркан, який встановлений між сусідніми ділянками сторін, був зведений позивачем незаконно і без її згоди, він винесений позивачем на ділянку, якою здавна користувалась вона, а не позивач чи перший власник ОСОБА_8 , тому вважає, що саме вона мала право на отримання вказаної смужки землі у власність. З самого початку зведення паркану ОСОБА_12 позивачка проти того заперечувала, оскільки таким парканом вона була позбавлена доступу до задньої стіни сараю; внаслідок зведення паркану стіна стала сиріти, утворений занадто вузький прохід (близько 50см) не дає можливості проходити і обслуговувати стіну. Вважає, що наявність незаконно зведеного паркану з відступом від дійсної межі не надавала позивачу права претендувати на вказану ділянку землі.

Відповідач Калитянська селищна рада відзиву не подав, заяви про визнання позову не подав. Відповідач подав заяву про розгляд справи у відсутності відповідача, в якій також просив рішення ухвалити на розсуд суду.

Відповідач Броварська районна державна адміністрація відзиву не подав, заяви про визнання позову не подав. Відповідач подав заяву про розгляд справи у відсутності відповідача, в якій просив рішення ухвалити згідно з вимогами законодавства України.

Третя особа ОСОБА_5 позов не визнав і не підтримав, самостійних вимог щодо предмету спору не заявив, суду пояснив, що право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 він отримав за державним актом в 1996році., він був власником будинку за даною адресою. У подальшому відчужив будинок; земельну ділянку не відчужував, і з набувачем майна була домовленість , що договір відносно земельної ділянки буде укладатись пізніше після сплати певної грошової суми за неї; у подальшому набувач будинку з ним не укладав ніякої угоди стосовно земельної ділянки, тому він є власником вказаної земельної ділянки і вважає себе таким; вважає, що ОСОБА_6 не набув права власності на вказану земельну ділянку. Пояснив, що при приватизації ним земельної ділянки в 1996році, була правильно визначена зовнішня межа його ділянки з суміжним користувачем ОСОБА_10 , і він приватизував свою ділянку саме по такій межі, у відповідності до того, як земельними ділянками користувались обидва сусіди. По межі з ОСОБА_10 на той час стояв дерев,яний паркан, і межа визначалась по ньому, при цьому межа проходила таким чином, щоб за задньою стіною сараю ОСОБА_10 залишався проміжок не менше одного метру (приблизно 1,2м) для обслуговування стіни і проходу до вбиральні. У подальшому зіпсований дерев,яний паркан викинули, межа між сусідніми ділянками визначалась стежкою і стовпчиками по краям ділянок на початку і в кінці. ОСОБА_6 став жити у будинку АДРЕСА_1 приблизно з 2001року. Між земельними ділянками АДРЕСА_10 і АДРЕСА_1 в час, коли вже в будинку проживав ОСОБА_6, з,явився бетонний паркан, причому паркан був поставлений не по межі, яка існувала згідно виданого йому державного акту, а з розширенням ділянки по АДРЕСА_1 в сторону ближче до стіни сараю ОСОБА_2 у такий спосіб, що прохід за задньою стіною сараю ОСОБА_10 звузився більше ніж на півметра, і став занадто вузьким, щоб можна було проходити за стіною сараю і обслуговувати її, перекрився доступ до газової труби за стіною сараю. Йому відомо, що ОСОБА_10 давала згоду ОСОБА_6 поставити паркан від вулиці, але ніколи не давала згоди позивачу на будівництво такого паркану по межі і в тому числі за сараєм, і тим більше підступивши до сараю на близьку відстань набагато менше одного метра. Цей паркан створює перешкоди ОСОБА_10 , крім того, від води з нього сиріє сарай. Впевнений, що паркан вийшов за межі ділянки, на яку йому в 1996 році був виданий державний акт, а спірна ділянка, яка доприватизована ОСОБА_10 , знаходилась у її користуванні раніше і є до дійсної межі між сусідніми ділянками АДРЕСА_10 і АДРЕСА_1. Що за його державним актом межа з земельною ділянкою ОСОБА_10 проходила на відстані від задньої стіни сараю трохи більше ніж на один метр. Пояснив, що був запрошений на місце при виході комісії для складення акту обмірів зовнішніх меж земельної ділянки, коли ОСОБА_2 звернулась до селищної ради з проханням передати їй у власність смужку за сараєм, яка помилково виявилась не приватизованою нею в 2010році і вільною. На місці були присутні представники ДЗК, селищної ради, землевпорядник, спеціаліст геодезист, він показував комісії, як проходить межа у відповідності до його державного акту ( на відстані не менше одного метру від задньої стіни сараю ОСОБА_2), комісія звіряла документи, міряла і погодилась з ним. Вважає, що ні він, коли був власником будинку і земельної ділянки АДРЕСА_1 , ні позивач ОСОБА_6 не набули права користування і відповідно права на приватизацію вказаної спірної ділянки між сусідніми ділянками; законно вказана ділянка була передана у власність відповідачці.

Ухвалою від 8.10.2019р. до участі у справі залучено третьою особою на стороні відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - дочка, яка набула право власності на земельну ділянку, з приводу якої виник даний цивільний спір, на підставі договору дарування від 25.06.2019р. (дарувальник ОСОБА_2 , мати).

Третя особа ОСОБА_3 позов не визнала, надала письмові пояснення, які підтримала і у судовому засіданні, в яких пояснила, що оскаржувані рішення селищної ради (за якими її матері ОСОБА_2 була передана у власність спірна земельна ділянка 0,0125га для ОСГ в АДРЕСА_2 ) - є законними, ОСОБА_2 дану земельну ділянку у власність отримала законно, оскільки раніше користувалась даною ділянкою (за сараєм), і при приватизації присадибної земельної ділянки в 2010році дана смужка землі біля межі помилково залишилась неприватизованою і вільною між межами ділянок по АДРЕСА_3 ; дану помилку вона виявила в 2016 році, коли виник спір з приводу паркана, який збудував ОСОБА_6 не по межі, вийшовши на її ділянку, тоді ж ОСОБА_2 звернулась до селищної ради з заявою доприватизувати вказану смужку до межі згідно державного акту ОСОБА_8 . З даного приводу неодноразово збиралась комісія, даний спір вирішувався, і їй було надано згоду приватизувати додатково вказану смужку за стіною сараю біля межі з ділянкою АДРЕСА_1 , яка раніше була у користуванні ОСОБА_10 поки ОСОБА_12 не поставив у 2016 році бетонний паркан, порушивши дійсну межу. Акт узгодження зовнішніх меж вказаної ділянки підписував власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_8 . Пояснила , що в 2009 році мати дозволила ОСОБА_6 поставити від вулиці паркан до сараю, щоб закрити з вулиці прохід між задньою стіною сараю і дійсною межею згідно державного акту ОСОБА_8 , проти такого паркану мати на той час не заперечувала, оскільки за стіну сараю залишався прохід через хвіртку в кінці сараю, але паркану між сусідами не було і тому прохід за сарай був вільним. В 2016 році ОСОБА_6 став зводити бетонний паркан між сусідами, при цьому став зводити його не по дійсній межі згідно державного акту ОСОБА_8 , а відступивши в сторону стіни сараю більш ніж на півметра, завузивши прохід за стіною сараю настільки, що ним тепер не можна користуватись і обслуговувати стіну сараю та газову трубу. Мати заперечувала проти будівництва бетонного паркану, неодноразово зверталась до селищної ради, виходила комісія. В процесі з,ясувалось, що при приватизації земельної ділянки АДРЕСА_4 році через помилки в кресленнях та обмірах залишилась неприватизованою (вільною) смужка між межею згідно державного акту ОСОБА_8 і межею згідно державного акту ОСОБА_2 за 2010рік. Також було з`ясовано, що ширина по фасаду земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ОСОБА_10 ще до приватизації в 2010році становила 25 метрів, натомість по державному акті від 2010року вона стала меншою- 24 метри. Тому сільська рада погодилась дану смужку передати їй у власність. Даними рішеннями селищної ради і отриманням ОСОБА_2 у власність вказаної ділянки не були порушені права позивача, який не мав жодних прав на вказану ділянку, і який незаконно на певний час її собі привласнив, поставивши паркан з відступом від дійсної межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 (визначеній у державному акті, виданому ОСОБА_5. Просила у позові відмовити.

З наданих доказів судом встановлено такі обставин і відповідні ним правовідносини:

Оскаржуваним Рішенням Калитянської селищної ради Броварського району Київської області від 31 травня 2016 року № 195 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0125 га для ведення особистого селянського господарства,

АДРЕСА_5 від 31 травня 2016 № 205 надано дозвіл ОСОБА_6 на здійснення інвентаризації земельної ділянки, згідно існуючого державного акту та присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , в зв`язку з невідповідністю конфігурації та площі зазначеної ділянки.

Оскаржуваним Рішенням Калитянської селищної ради Броварського району Київської області від 25 травня 2017 № 450 (п.5) затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки 0,0125га., смт. Калита, кадастровий номер :01:010:0033.

Згідно Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано право власності ОСОБА_2 (станом на 12.06.2017р.) на земельну ділянку к.н. :01:010:0033, площа 0,0125га, для ведення особистого селянського господарства, підстава виникнення права власності: витяг з ДЗК від 4.05.2017р., рішення Калитянської селищної ради від 25.05.2017р. № 450.

Право власності зареєстровано за рішенням державного реєстратора відділу реєстрації речових прав на майно Броварської районної державної адміністрації Київської області, реєстратор Василенко Леся Вікторівна, дата реєстрації 12 червня 2017 року, номер запису про право власності 20900346, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212. (дане рішення реєстратора оскаржується в даній справі).

З опису меж земельної ділянки видно, що вказана земельна ділянка 0,0125га уявляє собою витягнутий трикутник у вигляді видовженої смужки-клину, з одної сторони по довгій стороні клину суміжний користувач ОСОБА_10 (ділянки к.н. ….0022 і к.н….0021); по другій довгій стороні клину суміжні користувачі ОСОБА_6 (к.н. відсутній) і ОСОБА_14 (к.н….0001). короткою стороною трикутника А -Д землі загального користування (вулиця), довжина 1,01м. - саме дана земельна ділянка є спірною у даній справі.

Згідно державного акту , виданого ОСОБА_2 10.09.2010р., - їй на підставі рішення Калитянської селищної ради від 8.12.2009р. була передана у власність земельна ділянка , площа 0,15га,, по АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування будинку та споруд. Кадастровий номер :01:010:0021. За описом земельної ділянки вона межує по лінії Б-В з землями ОСОБА_6 і з ділянкою ОСОБА_2 по межі В-Г і ця межа між сусідніми ділянками сторін уявляє собою пряму лінію.

За договором дарування від 25.06.2019р. ОСОБА_2 подарувала вказану земельну ділянку площею 0,0125га в смт. Калита, для ведення ОСГ, к.н. :01:010:0033, ОСОБА_3 (своїй дочці).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.06.2019р. зареєстровано право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, підстава виникнення права: договір дарування від 25.06.2019р.

Згідно договору дарування від 28.08.2002р. ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_6 житловий будинок по АДРЕСА_1 . В договорі зазначено, що будинок знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що знаходиться в користуванні ОСОБА_7 в договорі сторонам роз`яснено, що ОСОБА_6 має право користування земельною ділянкою на підставі договору оренди або право власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правових угод, роз`яснено зміст ст.121 ЗК- норм безоплатної передачі земельних ділянок у власність. Будівля належить ОСОБА_7 на підставі договору обміну будинками від 10.01.2001р.

Згідно державного акту (старого зразка) , виданого ОСОБА_5 на підставі рішення Калитянської селищної ради від 20.12.1995р., - йому у власність передана земельна ділянка площею 0,271га, адреса: АДРЕСА_1 , з них для індивідуального житлового будівництва 0,25га, для ведення особистого підсобного господарства 0,021га.

В земельно-кадастровій книзі №1 Калитянської селищної ради у ОСОБА_5 , АДРЕСА_8, рахуються земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва 0,25га, для ведення особистого підсобного господарства 0,021га.

Згідно довідки Калитянської селищної ради від 19.07.2016р. №679, за домоволодінням по АДРЕСА_1 згідно земельно-кадастрової документації числиться земельна ділянка 0,271га, з них для будівництва та обслуговування будинку 0,25га., і для ведення ОСГ- 0,021га.

За описом земельної ділянки вона межує по лінії Д-Е, Е-Ж з ділянками ОСОБА_2 (к.н….0022, к.н….0021) і ця межа уявляє собою фактично пряму лінію, ділянка у ширшій стороні 31,6м., у протилежній - 12,6м., ділянка для особистого підсобного господарства розташована у вужчій частини.

Суду наданий Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення ОСГ гр.. ОСОБА_2 , смт.Калита, замовник ОСОБА_2 , основа для розробки проекту: рішення Калитянської селищної ради №195 від 31.05.2016р. про надання дозволу на виготовлення проекту відводу, фактична площа 0,0125га, рілля,землі сільськогосподарського призначення. Виготовлено за договором №2420 від 1.03.2017р.

У проектній документації є копія заяви від 17.05.2016р. від імені ОСОБА_2 на ім.,я голови селищної ради з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки 0,0125га , ділянка розташована між земельною ділянкою ОСОБА_6 і ділянкою ОСОБА_2 , подано 17.05.2016р.;

є довідка Калитянської селищної ради про те, що ОСОБА_17 . Погоджено місце розташування земельної ділянки площею 0,0125га для ведення ОСГ по АДРЕСА_5 ;

є акт приймання -передачі межових знаків на зберігання від 1.03.2017р., підписаний ОСОБА_10 і суміжним користувачем ОСОБА_18 ;

є Акт про встановлення меж на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 01.03.2017р. Згідно Акту від 01.03.2017р. -землевласник ОСОБА_11 , площа 0,0125га, АДРЕСА_6 межових знаків. Були присутні представник від земельного кадастру, представник від селищної ради. Акт підписаний вказаними представниками, ОСОБА_2 . На сторінці Абрису зовнішніх меж ділянки і опису меж є підписи в графах від імені суміжних користувачів: Б-В ОСОБА_14 , В - Г ОСОБА_10 , Г-Д ОСОБА_2 , А-Б ОСОБА_22 - підпис відсутній;

є протокол засідання комісії з питань будівництва та земельних питань, смт. Калита, 28.10.2016р., - повістка дня: розгляд справи ОСОБА_2 та ОСОБА_22 , заява ОСОБА_10 , що сусід ОСОБА_48, АДРЕСА_1, не підписує акт про встановлення межових знаків. Протокол підписаний головою та трьома членами комісії, секретарем комісії.

Суду надано також копію Акту про встановлення меж на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_2 , без дати. Згідно даного Акту без дати - землевласник ОСОБА_11 площа 0,0125га, АДРЕСА_6 межових знаків. Були присутні представник від земельного кадастру, представник від селищної ради. Акт підписаний вказаними представниками. На сторінці Абрису зовнішніх меж ділянки і опису меж є підписи вказаних двох представників (селищної ради і Державного земельного кадастру), а також є підпис від імені суміжних користувачів: Б-В ОСОБА_14 , А-Б - ОСОБА_5 .

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтвердив свою присутність і підписання акту.

Згідно відповіді Калитянського селищного голови від 11.09.2017р. № 1433 ОСОБА_2 - її заява від 14.08.2017р. про встановлення межових знаків на належній їй земельній ділянці для ведення ОСГ в смт. Калита, розглянута, прийнята до уваги. 9.08.2017р. спеціаліст -геодезист за даними кадастрового плану на зазначену земельну ділянку - технічними засобами виніс межові знаки в натурі, в присутності двох землевпорядників, членів земельної комісії , депутата селищної ради по АДРЕСА_1. В той час у присутності вас ( ОСОБА_10 ) була проведена розмова з сусідом ОСОБА_6 про перенесення огорожі з даної земельної ділянки згідно кадастрового плану. Сусід на зауваження не реагував, не прислухався рекомендацій комісії. Оскільки земельна ділянка є у власності ОСОБА_2, то рекомендував діяти згідно чинного законодавства.

Згідно службової записки землевпорядника ОСОБА_25 від 1.11.2019р., зареєстрованої в Виконкомі Калитянської селищної ради, згідно записів у кадастровій книзі смт. Калита:

земельна ділянка по АДРЕСА_1 (площа 0,2710га, з них 0,25га для будівництва та обслуговування будинку і споруд, 0,0210га для ОСГ) знаходиться у власності ОСОБА_5 згідно державного акта від 4.12.1996р.;

житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 за договором дарування від 28.02.2002р.;

ОСОБА_2 в 2010році отримала у власність земельні ділянки по АДРЕСА_2 (0,1500га для будівництва і обслуговування будинку, к.н. :01:010:0021, і 0,1551га для ведення ОСГ к.н. :01:010:0022); вказані земельні ділянки і земельна ділянка 0,0125га для ведення ОСГ к.н. :01:010:0033, за договором дарування від 29.06.2019р. належать ОСОБА_3 ;

ОСОБА_6 побудував капітальну огорожу земельної ділянки по АДРЕСА_1 та загородив суміжну земельну ділянку по АДРЕСА_2 , своїми діями перекрив доступ до вільного обслуговування господарської будівлі (сараю) і вбиральні ОСОБА_10 (ОСОБА_45 ). За скаргою ОСОБА_10 на місце виходила комісія, яка досконало вивчила ситуацію, дійшла висновку, що земельна ділянка багато років знаходилась у користуванні ОСОБА_10 , бо є будівлі у переліку права власності на будинок та прилеглі будівлі, якими вони користуються і будували, до яких не мають доступу для обслуговування. Тому рішенням №195 від 31.05.2016р. вирішено надати дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки 0,0125га для ведення ОСГ (ця площа виниклаа при обмірах вздовж всієї земельної ділянки , півметра за господарською будівлею (сараєм), щоб громадяни мали доступ для обслуговування своїх господарських споруд згідно архітектурно-будівельним нормам. Рекомендували ОСОБА_6 перенести одну секцію огорожі . ОСОБА_27 відмовився та не дав змоги переміряти земельну ділянку по АДРЕСА_1 , так як в той час земельна ділянка йому ще не належала і не був присвоєний кадастровий номер ділянці. 25.05.2017р. рішенням №450 Калитянська селищна рада затвердила виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,0125га к.н…..0033 ОСОБА_28 , всі документи були погоджені всіма інстанціями на ім.,я ОСОБА_2 09.09.2017р. комісія виходила на місце для встановлення межових знаків згідно виготовлених документів спеціалістом геодезистом, акт про межові знаки підписано комісією. ОСОБА_6 відмовився від розмови, не прислухався до рекомендацій комісії про перенесення огорожі.

Свідок ОСОБА_29 , який працював дільничним в селі Калита з 1972 по 1986р. І який є тестем ОСОБА_12 , пояснив, що часто бував у ОСОБА_12 , і вважає, що межа між сусідніми ділянками ОСОБА_12 і ОСОБА_10 від вулиці йде по стіні сараю, далі дощатий паркан і далі сітка. Але документи він не дивився. Бетонного паркану між ділянками нема. До ОСОБА_12 у будинку АДРЕСА_1 жила інша жінка з дітьми. ОСОБА_5 ніколи не приходив на ділянку і не претендував на неї. Спорів між ОСОБА_10 і ОСОБА_12 він не чув. Знає від ОСОБА_12 , що ОСОБА_2 дооформила собі один метр між їхніми ділянками, після того почались спори. Вважає, що ОСОБА_10 погодила межі без участі ОСОБА_12 , бо якби ОСОБА_6 погоджував межу, він би знав.

Свідок ОСОБА_31 , мешканець смт. Калита, друг ОСОБА_12 , пояснив, що йому відомом про спір між сусідами із-за межі і паркану останні 2-3 роки. Земельна ділянка подарована ОСОБА_6 бабусею. Паркан як стояв при бабусі ОСОБА_12 так і стоїть дотепер. В 2002р. Свідок допомагав вивозити бабусю, і бетонний паркан по вулиці стояв. Межа між сусідами визначається по стіні сараю ОСОБА_2, за задньою стіною сараю стоїть паркан на відстані трохи менше метра, але людина може пройти. Паркан бетонний з плит, більше 2 метри висотою, довжиною йде трохи далі за сарай. Від кутка сараю йде шиферний паркан і сітка, є калитка, в яку можна проходити на територію між сараєм і бетонним парканом. Між задньою стіною сараю і бетонним парканом пусте місце. Від бетонного паркану на землі ОСОБА_12 росте виноград і виритий фундамент для літньої альтанки. Цією ділянкою постійно користується ОСОБА_12 . Особисто свідок документи не дивився.

Свідок ОСОБА_32 , дружина позивача, пояснила суду, що в 2001 бабуся ОСОБА_12 по обміну з ОСОБА_47 отримала будинок і земельну ділянку по АДРЕСА_8 в свою чергу вказане домоволодіння набула від ОСОБА_8 . Особисто свідок в 2002-2003 роках зверталась до ОСОБА_8 з приводу переоформлення землі з нього на позивача. ОСОБА_5 ухилився від переоформлення документів, сказавши, що він давно все продав. Податок на землю платив позивач. В 2010 році ОСОБА_10 запитувала у чоловіка підписати акт узгодження меж, ОСОБА_6 підписував. В 2018р. вони з чоловіком дізнались, що ОСОБА_10 доприватизувала ще частину ділянки, але межі по цій ділянці ОСОБА_6 не узгоджував і ніякі документи не підписував.

Коли бабуся ОСОБА_33 приблизно в 2002році прийшла жити у цей будинок, все було з,ясовано, ОСОБА_8 показав свої межі ОСОБА_34 , а та в свою чергу - бабусі ОСОБА_33 . Права на земельну ділянку своєчасно не оформили, бо була відсутня грошова оцінка на землю по селу. Межа між сусідніми ділянками ОСОБА_12 і ОСОБА_10 визначається так: від вулиці стоїть бетонний паркан приблизно із 6 секцій, потім шифер, потім сітка. Позивач нічого не міняв з тих пір, як став власником. Від сараю до бетонної огорожі є прохід приблизно 60см, пройти можна.

Згідно ст.78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. 2. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ст.79, ст. 79-1 ЗКУ земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. 7. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Згідно ч.12. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За статтею 81 ЗКУ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: зокрема, а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Статтею 116 ЗКУ передбачені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Зокрема, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 2. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 3. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: зокрема, а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За приписами ст. 116 та ст.118 ЗК України у власність може бути передано земельну ділянку за рахунок земель державної чи комунальної власності, які знаходились у користуванні особи з законних підстав, або ті, які є вільними. Надання у користування або у власність земельної ділянки, яка перебуває у власності або користуванні іншої особи, може мати місце лише після її вилучення в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до процедури , визначеної статтями 116-122 ЗК України громадянин звертається з клопотанням до органу місцевого самоврядування за наданням йому дозволу на розробку технічної документації із землеустрою для подальшого передання у власність земельної ділянки відповідного цільового призначення, виготовляє технічну документацію (проект землеустрою), і подає його на затвердження до органу місцевого самоврядування, який за результатами розгляду даного проекту затверджує його і передає земельну ділянку у власність громадянинові, або відмовляє у цьому з підстав, виключно передбачених законом.

Статтею 122 ЗКУ визначено суб`єктів щодо повноважень по передачі земельних ділянок у власність або у користування, зокрема: ч.1. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За статтею 125 ЗКУ право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Щодо переходу прав на земельну ділянку при переході права власності на будівлю, то у часі закон, що регулював дане питання, змінювався:

Згідно ст.120 Земельного Кодексу України в його першій редакції від 25.10.2001р.: ч.1. При переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Згідно ст.120 ЗКУ в редакції від 27.04.2007р.: ч.1 До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

В новій редакції ст.120 ЗКУ: ч.1. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Ч.6. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян на землю здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

Згідно ст.391 Цивільного Кодексу України - в ласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до статей 12, 13, 81 та 82 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, з підстав, зазначених позивачем, і на підставі поданих доказів. Обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на позивача.

З наданих доказів встановлено, що відповідачка ОСОБА_10 набула право власності на земельну ділянку, в тому числі ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку та споруд і ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства - за рахунок земельної ділянки, яка раніше була у неї в користуванні (присадибна), - в 2010 році.

Позивач ОСОБА_6 набув право власності на будинок і споруди за договором дарування, від ОСОБА_33 (баби ), яка в свою чергу набула право власності на будівлі він іншої особи, яка права власності набула від ОСОБА_5 за договором про відчуження будинку і надвірних споруд.

Початково ОСОБА_10 і ОСОБА_8 були суміжними землекористувачами двох сусідніх земельних ділянок по АДРЕСА_3 , під забудову. Їх землекористування визначалось по спільній межі, і спорів з приводу межі не існувало.

Подальші права ОСОБА_10 щодо земельної ділянки пов,язуються з тим правом користування, яке вона мала з вказаного землекористування.

Права ОСОБА_12 щодо земельної ділянки є похідними і визначаються межами прав ОСОБА_8 , від якого шляхом декількох відчужень до ОСОБА_12 перейшло право власності на будинок і споруди. З урахуванням всіх змін статті 120 ЗКУ, а також відповідної норми ЗК УРСР, який діяв до введення в дію ЗК України, і аналогічної норми Цивільного кодексу, обсяг прав ОСОБА_12 у будь-якому випадку не може бути більшим від обсягу прав ОСОБА_8 .

У межах даної справи суд не вирішує питання щодо обсягу прав позивача на земельну ділянку, які перейшли від ОСОБА_8 набувачу майна за договором про відчуження ним будинку, і які в подальшому перейшли чи мають перейти до ОСОБА_36 - Таких позовних вимог не заявлено, як з`ясовано в судовому засіданні у цій справі - до даного часу дане питання між колишнім і теперішнім власником будинку по АДРЕСА_8 не вирішено. Офіційно право власності на всю земельну ділянку рахується за ОСОБА_5 і воно визначається межами згідно виданого йому державного акту в 1996 році.

Для цілей розгляду даного позову, щодо захисту прав позивача як землекористувача та власника будинку - має братись до уваги межа згідно державного акту, виданого ОСОБА_8 . Саме по цій межі позивач може стверджувати та/або претендувати на захист своїх прав щодо земельної ділянки.

Як пояснив ОСОБА_37 при погодженні меж з суміжними землекористувачами, зокрема з ОСОБА_2, в 1996 році, межа між сусідами визначалась з урахуванням технічної норми щодо обслуговування споруди сараю , тобто проходила на відстані один метр (точно не менше) від задньої стіни сараю ОСОБА_10 . При визначенні межі з ОСОБА_2 у такий спосіб залишався прохід шириною в один метр (не менше) між крайньою точкою по фасадній частині ділянки ОСОБА_8 і кутом сараю ОСОБА_10 , і ця ділянка після приватизації землі ОСОБА_8 залишалась у користуванні ОСОБА_10 .

Такі пояснення ОСОБА_8 повністю підтверджують позицію сторони відповідача і логічно роз`яснюють алгоритм визначення межі на той час, та відповідають приписам закону.

Позивач не надав належних і достовірних доказів (на кшталт висновку відповідної експертизи чи висновку спеціаліста в даній галузі, не надав інших відповідних письмових доказів)

того, що межа з суміжним землекористувачем ОСОБА_38 за державним актом ОСОБА_8 - проходить в іншому місці - тобто на відстані менше 1 метру від задньої стіни сараю ОСОБА_2, та/або що дійсна межа за державним актом ОСОБА_8 проходить так, як на даний час між сусідами стоїть бетонний паркан. А суд при розгляді даної справи виходить з того, що довести дану обставину є обов`язком саме позивача, а не відповідача.

Показання свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_31 є суперечливими, зокрема в тій частині, що бетонного паркану між сусідніми ділянками нема - натомість дана обставина встановлена і визнається самим позивачем. Показання свідка ОСОБА_32 також є суперечливими, дані заінтересованої особою (дружиною позивача). Свідки не довели того факту, що бетонний паркан стоїть у відповідності до межі згідно державного акту, виданого ОСОБА_8 ; більш того, показання свідків не можуть розглядатись як достовірні докази, коли мова йдеться про питання, які потребують спеціальних пізнань у галузі картографії і геодезії.

Позивач також не довів, що спірна земельна ділянка (передана ОСОБА_2 в 2017 році) накладається на ту земельну ділянку, на яку був виданий ОСОБА_5 в 1996 році державний акт, і на ту, на яку до нього перейшли права від попереднього власника і первісно від ОСОБА_8 .

Не встановлено порушень прав ні позивача, ні титульного власника ОСОБА_8 - в межах державного акту, виданого в 1996 році ОСОБА_8 .

Виходячи з державного акту на ім,я ОСОБА_5, така межа (з суміжним землекористувачем ОСОБА_10 ) не співпадає з межею (з суміжним землевласником ОСОБА_5) за державним актом, виданим ОСОБА_2 в 2010 році.

Оскільки дана земельна ділянка не увійшла в межі земельної ділянки, приватизованої ОСОБА_5 в 1996 році, і не увійшла в склад двох земельних ділянок, приватизованих ОСОБА_2 в 2010році, то вона вважається вільною. І спірним в межах даної справи є питання того, хто мав переважне право на отримання вказаної (вільної між межами) ділянки: позивач чи відповідач.

Позивач посилається на те, що одночасно рада надала дозвіл на виготовлення проекту відводу ОСОБА_10 і йому дозвіл на інвентаризацію землі, що є у його користуванні; рада неправомірно не з,ясувала, кому саме слід передати дану земельну ділянку і помилково передала її ОСОБА_39 , а н йому. У цьому сенсі суд бере до уваги наступні встановлені обставини:

Первісно дві сусідні земельні ділянки, які були у користуванні ОСОБА_8 і ОСОБА_40 були суміжними, тобто мали спільну межу, що означає відсутність вільної землі між межами сусідів. Ця межа з суміжним землекористувачем була визначена і увійшла в документи при приватизації землі ОСОБА_5 в 1996році. Тому логічним і обгрунтованим є факт, що земельна ділянка до межі, визначеній у державному акті ОСОБА_8 , з 1996року залишилась у постійному користуванні ОСОБА_10 . Це логічно слідує і з того, що ОСОБА_10 було залишено у користування технічно необхідну смужку землі шириною не менше одного метра - для обслуговування будівлі- а саме - задньої стіни сараю, який вже існував і був зведений законно, і спору з приводу якого між сусідами не існувало. Тобто право користування ОСОБА_10 є встановленим і не потребує додаткового нею доказування.

Натомість позивач не спростував даного факту і не надав доказів, які б доказували наявність у нього законного права користування вказаною (спірною) земельною ділянкою, або які б доказували відсутність такого права у ОСОБА_10 .

Надані суду позивачем платіжні повідомлення та квитанції, з яких вбачається, що він сплачував земельний податок за земельну ділянку ( АДРЕСА_8 ), не доводять його прав на спірну земельну ділянку, і не доводять порушення прав позивача оскаржуваними рішеннями та самим фактом передачі відповідачці у власність спірної земельної ділянки. До того ж позивач не довів, що податки від сплачував саме за вказану (спірну) земельну ділянку, а не ту, яка була свого часу передана у власність ОСОБА_8 .

Показання свідків з цього приводу також не беруться судом до уваги як достовірні і достатні докази того, що позивач користувався вказаною смужкою землі на законних підставах.

Щодо посилання позивача на те, що внаслідок приватизації ОСОБА_2 вказаної (спірної) земельної ділянки його паркан опинився на чужій землі, - то суд виходить з наступного:

Достовірно встановлено з наданих доказів, що станом на то й час, коли землекористувачами були сусіди ОСОБА_49 і ОСОБА_8 бетонного паркану не було. Межа визначалась іншим парканом, який замінювався у часі, - з дерева і сітки, а потім стежкою, але однозначно бетонного паркану не було. Також достеменно встановлено, що вказаний позивачем бетонний паркан стоїть не по межі, визначеній в державному акті ОСОБА_8 .

Суду надані суперечливі докази того, коли точно був збудований вказаний бетонний паркан, на який посилається позивач. Позивач (представник позивача) спочатку стверджував, що паркан стояв ще до того, як право власності на будинок набула його баба. Частина свідки позивача стверджували, що паркану нема взагалі, або що він стоїть давно. У подальшому позивач стверджував, що паркан вже стояв, коли до нього від баби перейшло право власності на будинок. Однозначним є те, що вказаний паркан не був зведений ОСОБА_10 , і що ОСОБА_10 з самого початку його зведення сусідом проти цього заперечувала. Підтвердженням цьому надані документи, які свідчать, що дане питання виносилось на розгляд комісії у селищній раді; також встановлено, що ОСОБА_10 зверталась до суду з питання знесення вказаного паркану, збудованого сусідом ОСОБА_12 не по межі. Логічними виглядають показання відповідача і третіх осіб з цього приводу, що ОСОБА_10 давала сусіду лише згоду на будівництво паркану від вулиці; такий паркан від вулиці був зведений до лінії задньої стіни сараю ОСОБА_2, тобто виходячи за лінію межі земельної ділянки згідно державного акту на ім,я ОСОБА_5, закривши у такий спосіб щілину між межею і стіною сараю. Але ОСОБА_10 не давала згоди на зведення бетонного паркану між сусідніми ділянками уздовж ділянок.

Таким чином, оскільки позивач не довів належними, допустимими і достовірними доказами той факт, що паркан зведений по межі згідно державного акту ОСОБА_8 , то відсутні підстави вважати, що земля у тій частині, яка розташована після межі згідно державного акту ОСОБА_8 і до паркану, - знаходилась у законному користуванні позивача.

Фактичне використання особою смужки землі, яка знаходиться у законному користуванні сусіда і яка призначена для обслуговування задньої стіни будівлі сусіда та яка не відгороджена парканом, є звичним побутовим явищем, але при цьому таке використання не означає набуття у такої особи права користування вказаною смужкою землі сусіда.

Таким чином, суд виходить з того, що при конкуренції двох сусідів за набуття у власність земельної ділянки між межами сусідів (помилково залишеної вільною при попередній приватизації) - у даному випадку відповідач Калитянська селищна рада правильно і законно та обгрунтовано виходила з того, що саме ОСОБА_10 має право на передачу їй у власність вказаної вільної смужки землі за сараєм шириною в 1,01м, яка раніше була у постійному користуванні ОСОБА_10 , і яка до того ж необхідна для обслуговування задньої стіни будівлі сараю, і яка залишилась вільною за наслідками приватизації сусідніх земельних ділянок.

Таким чином, оспорювані позивачем перше рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту відводу і друге рішення про затвердження проекту відводу та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2, - є правомірними та обгрунтованими по відношенню до обох сторін, і не є протиправними по відношенню до позивача.

Крім того, суд враховує, що рішенням про надання дозволу (згоди) на розроблення технічної документації в принципі не порушено права та законні інтереси позивача. Даним рішенням не встановлювались, не змінювались і не припинялись права сторін, тому відсутнє порушення права.

Сам той факт, що позивач вважав себе користувачем вказаної земельної ділянки та мав на неї претензії, - не є підставою для визнання за ним права на вказану земельну ділянку - як права користування так і права на безоплатне отримання у власність.

Оскільки вказана земельна ділянка виявилась вільною, то були відсутні підстави для її вилучення у іншої особи, в тому числі для вилучення у ОСОБА_12 . Дані вимоги закону (ст.116-118 ЗКУ) не порушені.

Порядок безоплатної передачі земельної ділянки у власність відповідачем органом місцевого самоврядування, визначений ст.ст.116-122 ЗКУ) також не порушений.

Встановлено, що в 2010 році ОСОБА_2 отримала у власність в порядку приватизації земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку та споруд, і для ведення ОСГ. Згідно ч.4 ст.116 ЗКУ передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Разом з тим, додаткова передача їй у власність для ведення ОСГ спірної земельної ділянки - при наведених вище конкретних обставинах такої передачі землі у власність, - не є порушенням вказаних норм закону, оскільки фактично вказана вільна смужка землі утворилась внаслідок неточного обміру і визначення меж при приватизації ОСОБА_2 в 2010році. На те, що фактично це була помилка при обмірах - вказує така обставина: у державному акті ОСОБА_2 за 2010рік дійсно суміжним землекористувачем вказаний сусід по АДРЕСА_8 , і не вказано, що по цій межі суміжними землекористувачем є вільні землі або землі запасу або землі громади. В цілому безоплатна передача відповідачці у власність спірної земельної ділянки не вийшла за межі норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара., встановлені ст.121 ЗКУ.

Позивач посилається на порушення при виготовленні ОСОБА_2 проектної документації, зокрема на відсутність узгодження з ним як з сусідом межі. При цьому суд виходить з таких міркувань:

Дійсно в наданих актах узгодження меж з суміжними землекористувачами , наявних у проектній документації і у даній цивільній справі, відсутні підписи ОСОБА_12 . Але сам той факт, що межі не були узгоджені безпосередньо з ОСОБА_12 - не є достатньою підставою для визнання оспорюваних рішень недійсними чи незаконними. До того ж суд враховує конкретні обставини і причини цього: наявність конфлікту на той час між сусідами (сторонами), втручання комісії у вирішення даного питання. Крім того заслуговує на увагу і та обставина, що титульним суміжним землевласником сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_8 на час складення актів є ОСОБА_5. ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив факт погодження з ним вказаної межі, та пояснив, що він був запрошений комісією з даного питання, і при його участі з,ясовувалась дійсна межа за його державним актом, і він показував таку межу і узгоджував її.

Позивач також посилається на те, що в проектній документації є копія заяви від 17.05.2016р. від імені ОСОБА_2 на ім.,я голови селищної ради з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки 0,0125га , ділянка розташована між земельною ділянкою ОСОБА_6 і ділянкою ОСОБА_2 , подано 17.05.2016р.. і що вказану заяву писала не відповідачка, а її дочка, яка на той момент не була користувачем і власником. Дійсно за змістом заяви можна вважати, що дану заяву писала дочка ОСОБА_2 ОСОБА_1 , (враховуючи вислів про надання ділянки матері), - але заява подана від імені і за підписом ОСОБА_10 , та для розгляду даної справи це не має суттєвого значення і не є підставою для визнання незаконними прийнятих радою рішень про надання дозволу на виготовлення проектної документації, про затвердження проекту відводу, чи для визнання виготовленої за такою заявою проектної документації.

Позивач посилається на те, що в актах узгодження меж в графі від суміжного землекористувача ОСОБА_18 стоїть підпис, хоча вказана особа до того часу вже померла. Дане питання з,ясовувалось у судовому засіданні, і зі слів ОСОБА_10, ОСОБА_8 , ОСОБА_45 можна встановити, що підпис у актах від суміжного землекористувача ОСОБА_46 ставила його спадкоємиця - дочка, яка офіційно ще на той час не оформила свої спадкові права. - Дана обставина не є таким порушенням, яке б тягло певні наслідки для вирішення спору між ОСОБА_12 і ОСОБА_10 , оскільки з даним сусідом погоджувалась інша межа, яка до даного спору не має відношення.

Позивач не надав суду доказів допущення порушень закону при виготовленні відповідачкою проектної документації і при її затвердженні, до того ж не довів наявність таких порушень, які б були підставою для визнання рішення про її затвердження недійсним чи незаконним.

Позивач не надав суду безперечних і достатніх доказів, що мав право користування тою ділянкою (частиною ділянки), яка передана у власність відповідачці. І не довів, що оспорюваними рішеннями порушено його права. А при розгляді справи суд керується тим, що обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які він посилається, покладається саме на позивача.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих доказів, суд не вбачає підстав для визнання незаконними, протиправними оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування: рішення про надання дозволу відповідачці на розробку проекту відводу і рішення про затвердження проекту відводу та передачу відповідачці у власність спірної земельної ділянки. В межах заявлених позовних вимог не встановлено порушень прав позивача, які б підлягали судовому захисту в даній справі.

Оскільки обидва оспорювані рішення є дійсними і законними, і право власності відповідача на вказану (спірну) земельну ділянку вважається набутим правомірно, то відсутні підстави і для задоволення похідної позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора відділу реєстрації речових прав про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :01:010:0033. Такі дії вчинені з законних підстав, даний запис про реєстрацію права власності відповідачки вчинений на підставі чинного і законного рішення органу місцевого самоврядування.

Таким чином, позов в цілому задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що суд у позові відмовляє, то відповідно до приписів ст.141 ЦПК України відсутні підстави для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.19 Конституції України. ст.ст. 24, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 81,116, 118, 120,122, 125,126, 152, 154 ЗК України, ст.ст.12,13,81, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, Броварської районної державної адміністрації Київської області:

-про визнання недійсним рішення Калитянської селищної ради Броварського району Київської області від 31 травня 2016 року № 195 про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0125 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в смт. Калита;

-про визнання недійсним рішення Калитянської селищної ради Броварського району Київської області від 25 травня 2017 № 450 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0125 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої в смт. Калита, кадастровий номер :01:010:0033;

-про скасування рішення державного реєстратора Броварської районної державної адміністрації Київської області про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку, -

відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не буде вручене в день його складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде ним подана протягом тридцяти днів з дня вручення копії повного рішення. Строк оскарження обчислюється з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень ЦПК України. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Повне рішення виготовлене 30.06.2020р.

Суддя Т.В. Селезньова