ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6011/20 Справа № 216/6048/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року, ухваленого суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості про дату складання повного тексту рішення суду відсутні,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ставніченко Олена Петрівна, про визнання договору дарування квартири недійсним.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що ухвалою суду від 25.11.2016 забезпечено його позов шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Всупереч вимогам ухвали, відповідач ОСОБА_3 29.11.2016 на підставі договору дарування відчужив квартиру своїй донці ОСОБА_2 . Оспорюваний договір дарування є фіктивним, оскільки укладався не для настання правових наслідків його укладання, а з метою ухилення ОСОБА_3 від виконання боргових зобов`язань перед ним на суму 155536,99 грн. Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та продовжує проживати у вказаній квартирі, натомість його донька проживає окремо. Крім того, ОСОБА_3 тривалий час не працює та не має постійного заробітку, що свідчить про неможливість виконання рішення про стягнення боргу. Також, позивач зазначає, що за його заявами триває досудове розслідування двох кримінальних проваджень. Під час здійснення досудового розслідування у вказаних кримінальних провадженнях ОСОБА_3 здійснено продаж належного йому автомобіля. Вважає, що дарування квартири своїй донці це лише імітація, фіктивність, основної метою якої є ухилення у майбутньому від виконання боргових зобов`язань, тому просив суд: визнати договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , виданий приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ставніченко О.П., реєстраційний номер 2696, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , - недійсним; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_2 на підставі зазначеного договору дарування.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.03.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 29 листопада 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ставніченко Оленою Петрівною, реєстраційний номер 2696, - недійсним. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року зобов`язано приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ставніченко О.П. внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та визначити власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Центрально-Міського районного суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2020 рокузаяву відповідача, ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що її належним чином не було повідомлено про час та місце розгляду справи, оскільки телефонограма не є належним сповіщенням, а листи повернуто на адресу суду без вручення через закінчення терміну зберігання.

Крім того, зауважує, що на час отримання в дар спірної квартири не могла знати про обмеження її відчуження згідно ухвали від 25 листопада 2016 року, яку вона отримала лише 11 лютого 2017 року. На час укладання оспорюваного договору дарування, законної сили ухвала суду про забезпечення позову не набула зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оприлюднена в реєстрі судових рішень лише 01 грудня 2016 року, тобто не була реалізована вчасно на час дарування. Відповідач ОСОБА_3 також про її існування не знав. Зауважує, що вона є добросовісним набувачем, у якої не може бути витребувано майно.

Відповідно до частин першої та другоїстатті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частиною четвертоюстатті 274 ЦПК України,в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, справи незначної складності, визнані судом малозначними у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Клопотання відповідача представника ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_2 про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи, згідно ч.3 ст.369 ЦПК України задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частинами 5,6 ст.279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справив судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позов пред`явлено про визнання договору дарування квартири недійсним. та дана категорія справ не відноситься до обов`язкової категорії розгляду справи в загальному порядку, що не перешкоджає розгляду у спрощеному позовному провадженні.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку , що розгляд даного позову підлягає в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, наданого відзиву, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу в сумі 6000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 155536,99 грн. Через наявність обставин, що підтверджують можливість відчуження відповідачем нерухомого майна, ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року за заявою позивача забезпечено його позов шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу (а.с.11).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в сумі 6000 доларів США, що еквівалентно 155536,99 грн.(а.с.104-105).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за договором дарування ОСОБА_3 29 листопада 2016 року подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ставніченко О.П. (а.с. 6-9, 47-50).

Рішенням № 32815650 від 09.12.2016 державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовив у державній реєстрації обтяження, арешті нерухомого майна на спірну квартиру, тому що державну реєстрацію права власності на нерухоме майно зареєстровано за новим власником (а.с. 10).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що реалізація квартири за договором дарування відбулась під час наявності заборони на її відчуження, без наміру створення правових наслідків, відповідач ОСОБА_3 був обізнаний про пред`явлений до нього позов з вимогою про стягнення боргу, а особа, що отримала нерухоме майно в дар, є його донькою, яка після укладення угоди не змінила своє місце реєстрації та проживання.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставоюнедійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц.

Зазначену правову позицію підтримала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), вказавши при цьому, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору).

При цьому та обставина, що на час вчинення оспорюваного правочину встановлені ухвалою суду від 25 листопада 2016 року обмеження не були зареєстровані у встановленому державному реєстрі, не може бути підставою для висновку про їх відсутність. Тому доводи апеляційної скарги, що відповідачі отримали ухвалу суду про забезпечення позову у цій справі 11 лютого 2017 року не спростовує вірного висновку суду першої інстанції, стосовно того, що боржник ОСОБА_3 був обізнані щодо обов`язку повернути грошові кошти в сумі 6000 дол.США позивачу ОСОБА_1 стосовно чого, останній у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом (справа 216/4647/16-ц) з метою уникнення можливості подальшого виконання судового рішення, здійснив відчуження нерухомого майна на користь доньки за договором дарування, тобто діяв недобросовісно.

Колегія суддів не може погодитися із твердженням відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неналежне її сповіщення шляхом передання секретарем судового засідання телефонограми про час та місце розгляду справи, як порушення її процесуальних прав на захист.

Частиною 6 статті 74 ЦПК України , в редакції, чинній на час розгляду справи, особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

У матеріалах справи міститься дві телефонограми зареєстровані під номерами №125-1,125-2 від 15 лютого 2017 року у справі №216/6048/16-ц згідно тексту якої, 15 лютого 2017 року за номером телефону НОМЕР_1 ОСОБА_3 та за номером телефону НОМЕР_2 ОСОБА_2 , яка складена секретарем судового засідання Павленко О.О. про те, що у справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ставніченко Олена Петрівна, про визнання договору дарування квартири недійсним, призначено до розгляду в Центрально-Міському суді м.Кривого Рогу о 10.00 год. 02 березня 2017 року (а. с. 54,55).

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , зазначила, що вважає таке її сповіщення шляхом передачі телефонограми неналежним сповіщенням.

Колегія суддів також звертає увагу та наявність в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення про отримання ОСОБА_2 11 лютого 2017 року згідно супровідного листа від 12 січня 2017 року ухвали про відкриття провадження з додатками, що свідчить про обізнаність стосовного порушеного щодо неї судового провадження. (а.с.52).

Встановлені обставини, а також той факт, що відповідач ОСОБА_2 отримувала повідомлення з суду першої інстанції з інформацією про наявне в суді справи щодо неї та порушене провадження, а також повідомлення секретарем судового засідання засобами телефонного зв`язку про дату, час та місце судового засідання, а тому доводи апеляційної скарги про порушення її права на судовий захист та надання відзиву є безпідставними.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зазначав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною («Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 року, пункт 33, Серія А № 274, та «Авотіньш проти Латвії», заява № 17502/07, пункт 119, ЄСПЛ 2016).

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції (ухвали щодо прийнятності у справах «Богонос проти Росії» (Bogonos v. Russia), заява № 68798/01, від 05 лютого 2004 року, та «Бац проти України» (Bats v. Ukraine), заява № 59927/08, пункт 37, від 24 січня 2017 року). Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи (рішення у справі «Загородніков проти Росії» (Zagorodnikov v. Russia), заява № 66941/01, пункт 31, від 07 червня 2007 року). Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року, пункт 63, Серія А, № 262), вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було проінформовано про цей факт (рішення у справі «Діліпак та Каракайя проти Туреччини» (Dilipak and Karakaya v. Turkey), заяви № 7942/05 та № 24838/05, пункт 77, від 04 березня 2014 року). Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні (рішення у справі «Заводнік проти Словенії» (Zavodnik v. Slovenia), заява № 53723/13, пункт 70, від 21 травня 2015 року).

Українське законодавство також передбачає інші форми повідомлення, крім надсилання рекомендованою кореспонденцією, наприклад, повідомлення за допомогою телефонного зв`язку. ЄСПЛ встановлював, що коли національне законодавство передбачає можливість вибору засобів повідомлення, на національні суди все ще покладається обов`язок з`ясувати чи були їхні сповіщення про інші документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, внести відповідні відомості до тексту рішення (рішення у справі «Ганкін та інші проти Росії» (Gankin and Others v. Russia), заява № 2430/06 та інші, пункт 36, від 31 травня 2016 року). Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Враховуючи те, що у цій справі суд першої інстанції завчасно 15 лютого 2017 року повідомив відповідача ОСОБА_2 про призначене судове засідання на 02 березня 2017 року за допомогою засобів телефонного зв`язку, тому відсутні підстави вважати, що її було позбавлено можливості брати участь у судовому засіданні та надати заперечення проти пред`явленого позову, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що принцип рівності сторін не порушено.

Відповідач ОСОБА_2 отримавши з суду 11 лютого 2017 року ухвалу суду про відкриття провадження та ухвалу суду про забезпечення позову та 15 лютого 2017 року інформацію про призначений розгляд справи на 02 березня 2017 року, протягом достатнього часу не виявила належної зацікавленості у розгляді справи порушеної щодо неї, що вказує на відсутність у неї зацікавленості у поданні заперечень проти порушеного провадження та вирішенні спору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Отже, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 13 серпня 2020 року.

Головуючий :

Судді: