Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/8972/19

провадження № 2/755/4206/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі директора Шевченка Володимира Івановича про стягнення суми страхового відшкодування,-

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить визнати дорожньо-транспортну пригоду від 15.04.2019 року страховим випадком на підставі двох постанов Тульчинського районного суду від 23.12.2019 року і 20.01.2020 року і повідомлень позвача в СК «Країна», а також в МТСБУ відповідно до страхового поліса АМ № 522826 ТЗДВ «СК» Ю.Ес.Ай»; визнати страховий поліс СК «Країна» АМ 6540577 нікчемним на підставі п. 3 ч. 1 ст. 989, ч. 1, 2 ст. 236, ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України і відповіді СК «Країна»; на підставі ч. 1 ст. 979, п. 3, 4 ст. 988, ч. 1 ст. 992 і ч. 2 ст. 625 ЦК України і відповідно до пп «а» п. 41.1 ст. 41 Закону стягнути з МТСБУ на користь позивача 212 349,95 грн. страхового відшкодування.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 15.04.2019 року на головній дорозі біля с. Заозерне, Тульчинського району, Вінницької області мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль «Фольваген», державний номерний знак НОМЕР_3 . Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.12.2019 року у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди винним визнано ОСОБА_3 , який керував автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , який було застраховано у СК «Країна» за страховим полісом АМ № 6540577 терміном дії з 12.12.2018 по 11.12.2019 року. Позивачем 15.04.2019 року було повідомлено представника СК «Країна» у м. Вінниці про вчинення дорожньо-транспортної пригоди, та відправлено автомобіль у м. Вінницю на СТО приватним погружчиком за 4 000,00 грн. 05.02.2020 року позивач звернувся до СК «Країна» про виплату страхового відшкодування та позивачем надано перелік необхідних документів. Однак СК « Країна » на підставі п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК Україна визнала страховий поліс АМ № 6540577 від 11.12.2018 року нікчемним, вказуючи на те, що страхувальник ОСОБА_3 в момент страхування свого автомобіля не повідомив представнику СК «Країна» в м. Ладижин, що у нього на цей автомобіль на руках є ще один страховий поліс ТДВ «Експрес Страхування» АК № 837459 терміном дії з 23.03.2018 року по 27.03.2019 року. З огляду на встановлені факти 14.04.2020 року позивач звернувся до МТСБУ із заявою про стягнення суми страхового відшкодування. Однак листом від 15.05.2020 року МТСБУ також відмовлено позивачу у здійсненні виплат, вказуючи на те, що страхове відшкодування має бути здійснено саме СК « Країна », тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі директора Шевченка Володимира Івановича про стягнення суми страхового відшкодування, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача МТСБУ, отримавши 26.06.2020 року позовну заяву з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі, не скористався правом подачі відзиву на позову заяву. (а.с. 26, 27)

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги письмовий відзив на позовну заяву, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 15.04.2019 року біля с. Заозерне Тульчинського району, Вінницької області, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , повертаючи ліворуч на нерегульованому перехресті, не надав перевагу в русі транспортним засобам, які рухались по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген-Каравелла», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 10-11, 12)

Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2019 року, постановою від 20 січня 2020 року, якою виправлено описки постанови від 23 грудня 2019 року, та відповідно до якої ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні ДТП, що не спростовано відповідачем по справі МТСБУ та не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві.

Згідно Висновку експерта, складеного експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України від 26.02.2020 року № 1347/20-21, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольксваген-Каравелла», державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження станом на 25.02.2020 року складає 97 977,95 грн. (а.с. 13-16)

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , була забезпечена ПрАТ «Страхова компанія «Країна» на підставі Полісу АМ/6540577 від 11.12.2018 року, строком дії з 12.12.2018 року по 11.12.2019 року. (а.с. 9)

Відповідно до положення статті 982 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час вчинення ДТП), у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

15.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Країна» із письмовим повідомленням про вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 та пошкодженого автомобіля «Фольксваген-Каравелла», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням позивача ОСОБА_1 (а.с. 19)

Листом від 08.04.2020 року № 6501, ПрАТ «Страхова компанія «Країна» повідомлено ОСОБА_1 про відмову у виплаті йому страхового відшкодування, оскільки страхувальник ОСОБА_3 при укладенні Полісу АМ/6540577 від 11.12.2018 року не повідомив АТ «СК «Країна» про те, що його цивільно-правову відповідальність вже застраховано у ТзДВ «Експрес Страхування» за Полісом АК/8374599 від 28.03.2018 року, терміном дії з 28.03.2018 року по 27.03.2019 року, тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України ПрАТ «Страхова компанія «Країна» вважає Поліс АМ/6540577 від 11.12.2018 року - нікчемним та таким, що не породжує правових наслідків, зокрема, щодо сплати з боку ПрАТ «Страхова компанія «Країна» страхового відшкодування за шкоду, завдану ОСОБА_3 (а.с. 9)

Листом від 20.03.2020 року № 1937 ТзДВ «Експрес Страхування» повідомив ОСОБА_1 про те, що дійсно автомобіль «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , був забезпечений за Полісом АК/8374599 від 28.03.2018 року, терміном дії з 28.03.2018 року по 27.03.2019 року. Однак, станом на момент дорожньо-транспортної пригоди від 15.04.2019 року вказаний Поліс не діяв. (а.с. 20)

14.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 15.04.2019 року, яка відбулась за участю автомобіля «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобіля «Фольксваген-Каравелла», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням власника ОСОБА_1 (а.с 18)

Листом від 06.05.2020 року МТСБУ повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати Бюро на його користь страхового відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди від 15.04.2019 року, оскільки вважає, що такі виплати має здійснити страховик особи, винної у ДТП, - ПрАТ «СК «Країна», а посилання ПрАТ «СК «Країна» на нікчемність Полісу АМ/6540577 від 11.12.2018 року є лише припущенням, оскільки в матеріалах страхової справи відсутня будь-яка інформація, що страхувальник не повідомляв страховикові про наявність у нього інших раніше укладених договорів страхування. (а.с. 8)

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку із відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. (стаття 204 Цивільного кодексу України)

Згідно статті 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. (стаття 982 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 983 Цивільного кодексу України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України, страхувальник зобов`язаний: своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії) у розмірі, встановленому договором; при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику; при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.

Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись нормами вищенаведеного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання полісу АМ/6540577, укладеного між ПрАТ «СК «Країна» та винуватцем ДТП ОСОБА_3 , нікчемним та у суду відсутні підстави для стягнення з МТСБУ на користь позивача заявлених ним сум страхового відшкодування, - оскільки пред`явлення до МТСБУ вимоги про нікчемність договору, стороною якого МТСБУ не являється є некоректним захистом порушеного права. При цьому, суд визнає безпідставними твердження позивача з посиланням на Лист ПрАТ «СК «Країна» від 08.04.2020 року № 6501 про нікчемність Полісу АМ / 6540577, укладеного між ПрАТ «СК «Країна» та винуватцем ДТП ОСОБА_3 , з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України, - оскільки ПрАТ «СК «Країна» не долучила до Листа докази виконання ним як страховиком свого обов`язку щодо ознайомлення страхувальника ОСОБА_3 з умовами та правилами страхування при укладенні договору страхування, також ПрАТ «СК «Країна» не долучила докази невиконанням страхувальником ОСОБА_3 своїх обов`язків як щодо повідомлення страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується, так і щодо своєчасного внесення страхових платежів (внески, премії) у розмірі, встановленому оспорюваним договором (Полісом АМ/6540577). При цьому у Листі ПрАТ «СК «Країна» від 08.04.2020 року № 6501 не вказано про повернення ним як страховиком страхових внесків за Полісом АМ/6540577, який ПрАТ «СК «Країна» вважає нікчемним, що також ставить суд під сумнів нікчемність цього договору страхування, правомірність якого призюмується відповідно до положень статті 204 ЦК України.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі директора Шевченка Володимира Івановича про стягнення суми страхового відшкодування є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 979-989, 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі директора Шевченка Володимира Івановича про стягнення суми страхового відшкодування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 23 липня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган