Дата документу 08.07.2020
Справа № 334/8622/18
Провадження № 2/334/432/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у наслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову вказав, що18.07.2017 року сталося ДТП за участю двох автомобілів: «ВАЗ-2109» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , та «Renault Fluence» д/н НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 . Відносно ОСОБА_2 працівниками правоохоронних органів було складено протокол про адміністративне правопорушення серія БР № 237202 від 18.07.2017 року, а саме пункту 10.1 ПДР.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2017 року №334/4842/17 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. На момент ДТП ОСОБА_2 мав поліс добровільного страхування у ПрАТ «Страхова компанія «КРАЇНА» та ПрАТ «Страхова компанія «Здорово», тому 20.11.2017 року позивач звернувся з усіма необхідними документами до ПрАТ «Страхова компанія «Здорово». Згодом йому стало відомо що ця страхова компанія розпалася, і отримати кошти на відшкодування матеріальних та моральних збитків немає можливості. В результаті ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 20 000 гривень. При цьому, ОСОБА_2 постійно уникав зустрічі і всіляко приховував свій дохід, тому у позивача виникла необхідність в нарахуванні 3 % річних в сумі 782 грн. за 476 днів, пені в сумі 8124,93 грн. та інфляційних витрат в сумі 2240,72 грн., що позивач вважає належним способом захисту свого права на відшкодування шкоди, відповідно до ст. 16 ЦК України.

Крім матеріальних збитків, позивач зазначив, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті ДТП як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків відноситься нервовий стрес, який він пережив під час наїзду транспортного засобу відповідача, оскільки в цей час знаходився за кермом автомобіля. Він дуже глибоко пережив завдання пошкоджень його транспортному засобу. Розмір душевних страждань і страждань своєї родини, які довелося перенести, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою позивач оцінює в 15000 гривень. У зв`язку з тим, що досудове врегулювання спору неможливе, позивач був вимушений звернутися до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, із заявою про відшкодування матеріальних та моральних збитків,які були завдані йому під час ДТП та просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму матеріального збитку у розмірі 20000 гривень, 3 % річних та інфляційних витрат, суму морального збитку у розмірі 15000гривень та суму судових витрат у розмірі 1409,60 гривень.

Позивач та його представник, адвокат Шеремета Р.Б. в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та його представник, адвокат Щаслива М.О. проти позову заперечували у повному обсязі, надали суду письмовий відзив на позов, в якому зазначили, що вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за обставин що виникли в даних правовідносинах, є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача. Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу. 18.07.2017 року відповідач звернувся в Центр інформаційної підтримки клієнтів ПАТ «СК «Країна» (звернення № 3693) та направив оформлене належним чином повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до ПАТ «СК «Країна» вх. № 14941/17 від 20.07.17 р.

Відповідач вважає себе неналежним відповідачем, оскільки, 23.03.2017 року між власницею автомобіля ВАЗ 2109 держномер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» було укладено Договір (Поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/5414288. А відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року справа № 755/18006/15-ц покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить положенням стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, Позивачем повинні пред`являються вимоги до ПАТ «СК «Країна».

Крім того, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 у позовній заяві вказує, що йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 20 000,00 гривень, яка полягає у псуванні транспортного засобу та витрати коштів на пересування міським транспортом, але не надає жодних документів, на підтвердження розрахунку розміру матеріальної шкоди. При цьому, відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності, згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-74/0/4-13 від 16.01.2013 р. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, тому приведені розрахунки пені, 3% річних та втрат від інфляції не можуть застосовуватися для обчислення заподіяної шкоди.

Також, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди відповідачем, а також обґрунтованості суми заявленої позивачем моральної шкоди. Тому відповідач вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити у повному обсязі.

Позивач та його адвокат надали суду письмову відповідь на відзив, в якій зазначили, що відповідач ввів його в оману щодо існування договору страхування, укладеного 23.03.2017 року між ОСОБА_3 (власницею автомобіля ВАЗ 2109 н/з НОМЕР_1 ) та ПАТ «Страхова компанія «Країна», оскільки він звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Країна» для отримання виплати страхового відшкодування внаслідок ДТП, проте отримав відмову у виплаті № 9869 від 19.10.2017 року у зв`язку з тим, що вищевказаний договір страхування є нікчемним, оскільки страхувальник не повідомив ПАТ «Страхова компанія «Країна» про існування договору страхування з ПрАТ «СК «Здорово». Після чого він звернувся до ПрАТ «СК «Здорово» для отримання виплати, проте ця страхова компанія також не здійснила виплати, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до МТСБУ зі скаргою. Згідно відповіді № 3.1-05/7985 від 16.03.2018 року, МТСБУ не має правових підстав для застосування відповідних заходів впливу щодо зазначеного страховика.

Також, враховуючи норми ст. 1194 ЦК України та той факт, що на даний час позивачу не компенсовано витрат внаслідок ДТП а ні відповідачем, а ні будь-якою страховою компанією, він вважаю свої вимоги до відповідача такими, що відповідають вимогам законодавства. Ця ж позиція зазначена в Рішенні Конституційного Суду від 09.07.2002 №15-рп/2002 «кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі і судовий, а тому така можливість не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту». Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно із п. 3 ч. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язань є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням, що узгоджується з правовою позицією висловленою колегією суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113 цс-14. Тому, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 18.07.2017 року сталося ДТП за участю двох автомобілів: «ВАЗ-2109» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та «Renault Fluence» д/н НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 . Відносно ОСОБА_2 працівниками правоохоронних органів було складено протокол про адміністративне правопорушення серія БР № 237202 від 18.07.2017 року, а саме пункту 10.1 ПДР. (а.с.11-13).

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2017 року № 334/4842/17 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.10).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент ДТП ОСОБА_2 мав поліс добровільного страхування у ПрАТ « Страхова компанія «КРАЇНА» та ПрАТ «Страхова компанія «Здорово».

21.07.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Країна» для отримання виплати страхового відшкодування внаслідок ДТП, проте отримав відмову у виплаті № 9869 від 19.10.2017 року у зв`язку з тим, що вищевказаний договір страхування є нікчемним, оскільки Відповідно до Полісу №АК/-5414288 від 23 березня 2017 року, строк дії якого з 24 березня 2017 року по 23 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «СК «Країна», було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю наземного транспортного засобу марки ВАЗ 2109, № кузову НОМЕР_3 , державний реєстраційний № НОМЕР_1 , однак на дату його укладання, вказаний автомобіль було забезпечено в ПрАТ «СК «Здорово» за Полісом № АК НОМЕР_4 від 16 вересня 2016 року, тобто який було укладено раніше, ніж Поліс АК/5414288, та страхувальник не повідомив ПАТ «Страхова компанія «Країна» про існування договору страхування з ПрАТ «СК «Здорово». Таким чином, у ПАТ «СК «Країна» не виникло обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної третім особам, за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5414288, а тому відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування (а.с.40).

Зі слів позивача, він звернувся з усіма необхідними документами до ПрАТ «Страхова компанія «Здорово», однак йому не було проведено страхові виплати, будь яких доказів, щодо звернення до страхової позивач суду не надав.

Крім того, позивач звернувся до МТСБУ зі скаргою, та згідно відповіді № 3.1-05/7985 від 16.03.2018 року, МТСБУ є об`єднанням страховиків, яке здійснює свою діяльність виключно у сфер обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту. Відповідно до наданої Вами інформації, ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» не виконує свої зобов`язання згідно полісу добровільного виду страхування. З огляду на зазначене, МТСБУ не має правових підстав для застосування відповідних заходів впливу щодо зазначеного страховика (а.с.41).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням,діями чи бездіяльністю особистими немайновими правами фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів,механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З метою підтвердження розміру заподіяної шкоди в результаті ДТП позивач ОСОБА_1 , надав суду Звіт №372 від 24.09.2019р. про проведення оцінки колісного транспортного засобу «Renault Fluence» д/н НОМЕР_2 , відповідно до якого вартість заподіяного власнику збитку на момент проведення огляду 21.07.2017р. становить 26770,58 грн. (а.с. 119-147).

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р., обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 зазначеного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються, зокрема, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 36.1ст. 36 Закону страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Як передбаченост.979 ЦК України, ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Його істотні умови закріплено уст. 982 ЦК України.

Відповідно до п.3 ч.1ст.988 ЦК України, п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Ст. 9 вказаного закону передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року справа № 755/18006/15-ц покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином у випадку, якщо особа, яка винна у заподіянні шкоди внаслідок ДТП, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, то у потерпілої сторони виникає право звернення про стягнення лише суми відшкодування, яка перевищує розмір страхового відшкодування.

Позивачем не заявлено позовних вимог до страхової щодо стягнення страхового відшкодування, також не надано підтвердження, що він звертався до страхової компанії, та йому було відмовлено, а факт відсутності відповіді на звернення потерпілої особи, не є підставою для звільнення страхової компанії від виконання своїх зобов`язань. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи, що позивач не отримував відмови у виплаті страхового відшкодування, суд погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Позивач посилається, що ПАТ «СК «Здорово» припинила свою діяльність і не здійснює регламентних виплат.

Водночас, згідно п 20.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки по договорах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки, для виконання яких у страховика, який ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами МТСБУ.

Пунктом 41.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно п. 51.7 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Належними відповідачами у спорах про відшкодування шкоди в межах суми страхового відшкодування є не страхувальник, а страховик, до якого ОСОБА_1 позов не пред`явив.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2 , оскільки у цій частині вимог позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Згідно із ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що сам по собі факт ДТП є психотравмуючою подією для людини, безумовних моральних страждань зазнає людина і при неможливості вести звичний спосіб життя через пошкодження свого майна.

Встановивши, що позивачу протиправними винними діями відповідача була заподіяна моральна шкода, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., що, на думку суду відповідало характеру та обсягу перенесених позивачем моральних страждань.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 3ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем було сплачено судовий збір за пред`явлення даного позову, на підставі положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121,23 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258-260, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_6 , ( АДРЕСА_2 ) суму моральної шкоди у розмірі 3 000,0 грн. (три тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН, ( АДРЕСА_2 ) суму судового збору у розмірі 121,23 грн. (сто двадцять одна гривна 23 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 17.07.2020.

Суддя: Баруліна Т. Є.