Дата документу 14.07.2020
Справа № 501/60/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимко М.Л.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Іллічівська Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про скасування арешту з нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 з позовом в якому просить зняти арешт з 1/5 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 07.04.2009 Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (реєстраційний номер обтяження 8620133 на підставі постанови від 07.04.2009 відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області (а.с.2-4).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

13.12.2019 з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що на 1/5 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, накладено арешт (реєстраційний номер обтяження НОМЕР_1 ), зареєстрований 07.04.2009 Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови від 07.04.2009 відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області. Підставою накладення арешту стала наявність боргу у попереднього власника вказаної квартири ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 на момент реєстрації обтяження не був власником вищевказаної квартири, наявність обтяження порушує право власності позивача, вона була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні підтримала та просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не сповістили, відзив на позов не надали.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 02.04.1999, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Стрижак З.І., зареєстрованого в реєстрі за №2127, ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

На час укладення та нотаріального посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу, та реєстрації права власності за цим договором за ОСОБА_1 , будь-які обтяження відносно зазначеної квартири були відсутні, про що зазначено в самому договорі.

З інформаційної довідки від 13.12.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.8) вбачається, що на 1/5 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності, накладено арешт (реєстраційний номер обтяження НОМЕР_1 ), зареєстрований 07.04.2009 Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови від 07.04.2009 відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області.

Таким чином ОСОБА_2 , на момент реєстрації обтяження не був власником вищевказаної квартири, тому наявність обтяження порушує право власності позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ст.41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, у зв`язку з наявністю арешту позивач не може реалізувати своє право власності, тому останнє підлягає захисту з боку суду шляхом ухвалення рішення про звільнення майна з-під арешту.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про скасування арешту з нерухомого майна, -задовольнити.

Зняти арешт з 1/5 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 07.04.2009 Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (реєстраційний номер обтяження 8620133) на підставі постанови від 07.04.2009 відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя