ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року м. Чернівці

справа № 714/1050/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Перепелюк І.Б., Кулянда М.І.

секретар Герман Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чернівецький лісгосп» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Чернівецький лісгосп» на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2020 року, (головуючий у 1-й інстанції Костишин Н.Я.), -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Чернівецький лісгосп» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31.10.2019 року наказом директора державного підприємства «Чернівецький лісгосп» №201-к його звільнено з посади лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп» на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу Законів про працю України, за прогули без поважних причин протягом шести днів з 27 вересня 2019 року по 04 жовтня 2019 року.

Так, рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.05.2019 року його було поновлено на роботі на посаді лісничого Тарнавського лісництва із вимогою допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. 13 травня 2019 року Глибоцьким районним судом було направлено копію рішення суду йому та відповідачеві. Однак, наказу про поновлення його на роботі не було, тому 31 травня 2019 року, звернувся до директора лісгоспу із письмовою заявою про поновлення на роботі. 10 червня 2019 року звернувся до директора з повторною заявою про поновлення на роботі.

_______________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/474/20

11 червня 2019 року директор відмовив йому в поновленні на роботі, мотивуючи тим, що на рішення районного суду подана апеляційна скарга.

Рішенням Чернівецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року рішення районного суду про поновлення його на роботі залишено без змін. 04 жовтня 2019 року він отримав резолютивну частину рішення апеляційного суду і звернувся до Глибоцького районного суду для отримання виконавчого листа, однак там йому повідомили, що без наявності повного тексту рішення суду не можуть видати виконавчий лист. В той же день, близько 16.00 години, він отримав на пошті лист державного підприємства «Чернівецький лісгосп» з повідомленням про поновлення його на роботі на посаді лісничого згідно наказу №66кт від 27.09.2019 року і зобов`язанням надати пояснення про прогули з 27 вересня по 04 жовтня 2019 року.

Вважав, що цей наказ був навмисно виданий 27 вересня 2019 року без повідомлення його, щоб в подальшому звільнити з роботи. Крім того, 27 вересня 2019 року він не міг бути на роботі, тому що через простудне захворювання звернувся до сімейного лікаря, який призначив йому лікування і з цього числа до 04 жовтня 2019 року лікувався в домашніх умовах, що підтверджується довідкою лікаря від 07.10.2019 року. Також зазначав, що наказ про його звільнення видано під час його непрацездатності, що підтверджується листком непрацездатності №516501 від 31.10.2019 року. Зважаючи на допущенні відповідачем порушення вимог трудового законодавства вважав, що наказ №201-к від 31.10.2019 року підлягає скасуванню як такий, що виданий незаконно.

Крім того, вказуючи на незаконність свого звільнення, вказував, що з відповідача також підлягає стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з дня його звільнення, по день постановлення рішення суду про поновлення його на роботі.

Також, вважав, що у зв`язку з незаконним звільненням йому заподіяна моральна шкода, яку оцінює у розмірі 10 000 гривень. Дана шкода полягає в тому, що через незаконне звільнення він зазнав і продовжує зазнавати сильних душевних страждань, суттєво погіршився стан його здоров`я, втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагає він нього додаткових зусиль для організації свого життя, протиправне звільнення з роботи підірвало його ділову репутацію в очах колег, друзів, сусідів.

У зв`язку із наведеним, просив скасувати наказ директора державного підприємства «Чернівецький лісгосп» від 31.10.2019 року №201-к про його звільнення з роботи та поновити його на посаді лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10 000 гривень завданої йому моральної шкоди.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ директора державного підприємства «Чернівецький лісгосп» № 201-к від 31.10.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп», та поновлено ОСОБА_1 на посаді лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп» з 27 вересня 2019 року. Стягнуто з державного підприємства «Чернівецький лісгосп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 вересня 2019 року по 13 лютого 2020 року в сумі 35 737 гривні 92 копійки з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, та моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі. Вирішено питання судових витрат.

На вказане рішення суду державним підприємством «Чернівецький лісгосп» подано апеляційну скаргу, в якій вважають його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що висновок суду, про те, що працівник не був належним чином повідомлений про поновлення його на роботі з 27.09.2019 року зроблений лише на підставі тверджень позивача та не відповідають дійсності. В заяві від 07.10.2019 року ОСОБА_1 не порушував питання поновлення його на роботі, а звертався з вимогою створення комісії для прийому-передачі Тарнавського лісництва. В даній заяві позивач не посилається на те, що про наказ йому стало відомо з листа отриманого поштою 04.10 2019 року, а стверджував, що вийшов на роботу 27.09.2019 року.

Посилається на те, що позивачем замовчується той факт, що він письмово звертався для ознайомлення з наказом про поновлення його на роботі, а після проголошення судового рішення в апеляційній інстанції був особисто повідомлений керівником підприємства про необхідність розписатися в наказі про поновлення, у відділі кадрів, однак туди не з`явився.

Суд першої інстанції не врахував наведені обставини і ухвалив рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи.

Просить скасувати рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2020 року, та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України за прогули без поважних причин протягом шести днів (27 вересня 2019 року, 30 вересня 2019 року, 01 жовтня 2019 року, 02 жовтня 2019 року, 03 жовтня 2019 року, 04 жовтня 2019 року) з 27 вересня 2019 року відбулося з порушенням встановленого законом порядку, оскільки позивач був належно повідомлений про своє поновлення на роботі лише 04 жовтня 2019 року.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Судом встановлено, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.05.2019 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 26.09.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до державного підприємства «Чернівецький лісгосп» про скасування наказу та поновлення на роботі задоволено. Скасовано наказ директора державного підприємства «Чернівецький лісгосп» від 01.10.2018 року №125-к про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп». Поновлено ОСОБА_1 на посаді лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп» з 01.10.2018 року. (а.с. 25-30, 31-34).

На виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.05.2019 року та на підставі постанови Чернівецького апеляційного суду від 26.09.2019 року державним підприємством «Чернівецький лісгосп» видано наказ від 27.09.2019 року №66 кт про поновлення позивача на роботі на посаді лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп» з 01 жовтня 2018 року. (а.с. 11).

Наказом державного підприємства «Чернівецький лісгосп» від 31.10.2019 року №201-к ОСОБА_1 звільнено з посади лісничого Тарнавського лісництва державного підприємства «Чернівецький лісгосп» за прогули без поважних причин протягом шести днів, а саме: 27 вересня 2019 року, 30 вересня 2019 року, 01 жовтня 2019 року, 02 жовтня 2019 року, 03 жовтня 2019 року, 04 жовтня 2019 року згідно пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України, з 27 вересня 2019 року (а.с. 9).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з статтею 49 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що з листа державного підприємства «Чернівецький лісгосп» №484 від 01.10.2019 року вбачається, що у зв`язку із нез`явленням ОСОБА_1 на роботі, адміністрація не мала змоги ознайомити його зі змістом наказу за №66кт від 27.09.2019 року про поновлення на роботі і, відповідно, надіслала даний наказ останньому поштою. (а.с. 17 на звороті).

Отже, з наказом про поновлення позивача на роботі адміністрація ДП «Чернівецький лісгосп» не ознайомила в день його винесення, у зв`язку з відсутністю такої можливості, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на роботі, у зв`язку з тим, що з наказом про поновлення ОСОБА_1 ознайомився лише 04.10.2020 року, тому не вихід на роботу 27 вересня 2019 року, 30 вересня 2019 року, 01 жовтня 2019 року, 02 жовтня 2019 року, 03 жовтня 2019 року, 04 жовтня 2019 року, не може рахуватися як прогули без поважних причин, що послугували винесенню наказу про його звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Згідно з частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновленні на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Виконання рішення суду роботодавцем це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Вищезазначеним спростовуються доводи апелянта про те, що позивач знав про своє поновлення на роботі з 27 вересня 2019 року, оскільки в заяві від 07.10.2019 року про вимогу в створенні комісії для прийому передачі лісництва, не порушує питання про своє поновлення на роботі, а стверджує що вийшов на роботу 27.09.2020 року, оскільки як вбачається із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Поновлення оформляється на підставі рішення суду шляхом видання наказу роботодавця про поновлення працівника на роботі, і при цьому, з таким наказом працівника мають ознайомити.

Ознайомлення ОСОБА_2 з наказом про його поновлення на роботі від 27.09.2020 року відбулося 04.10.2020 року, тому згідно пункт 4 статті 40 Кодексу законів про працю України якщо працівник був належно повідомлений про поновлення на роботі, але не приступив до виконання трудових обов`язків, роботодавець має право звільнити його за прогул.

В даному випадку працівника не було належним чином повідомлено про поновлення на роботі з 27 вересня 2020 року, тому підприємство незаконно звільнило ОСОБА_2 згідно пункт 4 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Крім того, згідно частини третьої статті 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом п`ять цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача в частині скасування наказу про його звільнення та поновлення ОСОБА_2 на роботі є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Встановивши, що позивача було звільнено із займаної посади з порушенням вимог закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що такими діями були порушені законні права та інтереси ОСОБА_2 , що призвело до моральних страждань, в зв`язку з чим йому слід відшкодувати моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди суд обґрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом першої інстанції з урахуванням положень статті 27 Закону України «Про оплату праці» та правилами передбаченими Порядком №100, правомірно стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 в сумі 35 737,92 гривні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Чернівецький лісгосп» залишити без задоволення.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 липня 2020 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.Б. Перепелюк

М.І. Кулянда