Провадження № 2/752/3404/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.10.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Медведєвої К.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони 07.04.2016 р. уклали договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 500000 доларів США.

Сторони погодили, що позика підлягає поверненню до 07.04.2017 р. та повернення коштів підтверджується відповідними розписками.

На момент звернення до суду відповідач своїх зобов`язань не виконав та отриману позику не повернув, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму позики в розмірі 500000 доларів США.

Також позивач просить застосувати положення ч2 ст.625 ЦК України та стягнути з відповідача в зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання 3% річних від суми боргу в розмірі 41547,94 доларів США.

Крім того, відповідно до п.6 Договору позики, укладеного між сторонами, сторони погодили, що у разі несвоєчасного повернення позики Позичальник зобов`язується сплатити пеню з розрахунку 18% річних від сплаченої в термін суми.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 5962961 гривня 06 копійок пені.

06.03.2020 р. на підставі ухвали суду Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі.

20.10.2020 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження.

В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором позики та неповернення її у визначений строк.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову,зазначаючи на те, що сторони змінили порядок виконання зобов`язання за договором позики та відповідач видав довіреність на відчуження свого майна з метою погашення заборгованості довіреній особі позивача, вартість якого повністю відповідає сумі позики. Також представник відповідача посилався на недопустимість доказу, а саме наявності в матеріалах справи договору позики, складеного російською мовою, без відповідного перекладу.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.04.2016 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 500000 доларів США.

Відповідно до п.5 Договору сторони узгодили, що отримання і повернення позики підтверджується відповідними розписками сторін.

Отримання позики підтверджується розпискою, наданою відповідачем 07.04.2016 р.

Згідно з п.3 Договору позика є безпроцентною і підлягає поверненню в строк до 07.04.2017 р.

Також сторони погодили, що у разі несвоєчасного повернення суми позики Позичальник зобов`язується сплатити Позикодавцю пеню в розмірі 18% річних від несплаченої в строк суми (п.6 Договору).

Всі зміни та в Договір позики можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, які оформлюються Договором про внесення змін до Договору позики.

В ході судового розгляду представник відповідача посилався на зміну умов повернення позики за узгодженням сторін, шляхом видання довіреності на відчуження майна, що належить відповідачу в рахунок погашення заборгованості.

Однак, будь-яких доказів на підтвердження наявності таких домовленостей або зміну умов Договору позики, у спосіб, передбачений Договором, представником відповідача суду не надано.

Викладення змісту договору російською мовою не може свідчити про відсутність договірних зобов`язань між сторонами, пов`язаними з укладенням Договору позики. Крім того, сам відповідач не заперечує наявність таких зобов`язань.

Судом встановлено, що намомент звернення до суду відповідач не виконав своїх зобов`язань та не повернув суму позики.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належнм чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від Позикодавця до позичальника.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.08.2019р. у справі № 369/3340/16-ц.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц).

Досліджена судом розписка від 07.04.2016 р. містять підтвердження про отримання відповідачем грошових коштів від позивача та зобов`язання повернути їх в строк до 07.04.2017 р.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Оскільки, матеріали справи не містять відомостей про виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 500000 доларів США та пені відповідно до п.6 Договору, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 5962961 гривня 06 копійок, в зв`язку з чим в цій частині позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу за період невиконання зобов`язань та інфляційних збитків.

Розрахунок 3% річних від суми боргу за Договорами позики, проведений позивачем, ґрунтується на нормах чинного законодавства щодо порядку проведення розрахунку, а тому може бути взятий судом до уваги.

З огляду на встановлені судом обставини, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму боргу в розмірі 110000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 9605 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя