Справа № 308/3745/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Бенца К.К.,

за участю секретаря Парова І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович про визнання права власності на мансардний поверх в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є одноосібним власником житлового будинку (квартира в напівособняку) за адресою АДРЕСА_1 . ј частина житлового будинку належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міськради №199 від 22.12.1999 року, решта ним успадкована та належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2004 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.2016 року, а саме після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 він разом з батьком успадкували по 1/8 частині належної матері ј частини спадкового майна. Відтак позивач став власником 3/8 частин нерухомого майна. В подальшому після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 він успадкував належні батькові ОСОБА_3 - ј частину квартири ; успадковану ОСОБА_3 після смерті дружини (матері позивача) 1/8 частину цієї ж квартири, а також ј частину нерухомого майна, яка належала (бабусі позивача) ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємцем якої був ОСОБА_3 , який за життя прийняв спадщину , але не оформив своїх спадкових прав.

Також позивач зазначає, що після смерті бабусі позивача ОСОБА_4 , залишилася частина нерухомого майна, а саме мансардне приміщення (спадкові права на яку не були оформлені батьком позивача ОСОБА_3 ) , яке не було включено у спадкове майно . Повідомленням приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. №532/01-16 від 08.11.2017 у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено з мотивів відсутності правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Позивач зазначає, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 13.04.1988 року №80 бабусі позивача ОСОБА_4 було надано дозвіл за власні кошти виконати роботи по облаштуванню житлової кімнати за рахунок площі горища тобто влаштувати мансардний поверх над власною квартирою. 21.03.1988 року за номером М-39 управління головного архітектора міста Ужгорода погоджено можливість такого будівництва.

27.06.1988 року за погодженням з головним архітектором міста Ужгорода ОСОБА_5 була виготовлена технічна документація (проект) улаштування мансардного поверху та пізніше до 1991 року згідно вищевказаних документів в горищі була улаштована мансардна кімната.

06.11.2017 року позивачем замовлено технічну інвентаризацію успадкованого майна, за якою було виготовлено технічний паспорт та заведена інвентарна справа №14/1117, якою зафіксовано наявність улаштованого мансардного поверху, що залишився після смерті ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що позивач є спадкоємцем майна померлої бабусі ОСОБА_4 та за померлим батьком ОСОБА_3 , правовстановлюючі документи на мансардний поверх відсутні, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом за померлим батьком ОСОБА_3 та померлою бабусею ОСОБА_4 на мансардне приміщення загальною площею 49,3 кв.м., що знаходиться над житловою квартирою АДРЕСА_2 .

Позивач в судове засідання не зявився. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява відповідно до якої позовну заяву підтримує повністю та просив суд розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача. Окрім того від представника позивача на адресу суду надійшов письмовий виступ в судових дебатах.

Представник відповідача виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не зявився , у заяві від 17.05.2018 року просив справу розглянути за їх відсутності та за наявними матеріалами справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

11.06.2020 року представником позивача подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

05.10.2020 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

02.07.2020 року представником позивача подано до суду письмовий виступ у судових дебатах.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. від 23.04.2018 року відкрито провадження по справі за № 308/3745/18.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. від 23.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Як встановлено судом відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 22.12.1999 року, виданого згідно рішення виконавчого комітету Ужгородської міськради №199 від 22.12.1999 року, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належала на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ./а.с.11/

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14.08.2003 року гр. ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 про що складено відповідний актовий запис №776 від 14.08.2003 року./а.с.12/

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина за законом до складу якої в тому числі входить частка квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , так як за життя мати позивача заповіт не залишила.

Після смерті матері позивача ОСОБА_2 , належну їй 1/4 частку вказаної квартири позивач ОСОБА_7 разом зі своїм батьком ОСОБА_3 успадкували по 1/8 частки, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.09.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3/2830, спадкова справа № 21/2004.

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 04.03.2015 року гр. ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 про що складено відповідний актовий запис №236 від 04.03.2015 року./а.с.15/

Після смерті батька позивача ОСОБА_3 , належні йому частки вказаної квартири позивач ОСОБА_7 успадкував, а саме - ј частину квартири , яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.12.1999 року; успадковану ОСОБА_3 після смерті дружини (матері позивача) 1/8 частину цієї ж квартири, а також ј частину нерухомого майна, яка належала (бабусі позивача) ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємцем якої був ОСОБА_3 , який за життя прийняв спадщину , але не оформив своїх спадкових прав, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.04.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 630, спадкова справа № 7/2016.

Як встановлено судом, згідно з рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 13.04.1988 року №80 бабусі позивача ОСОБА_4 було надано дозвіл за власні кошти виконати роботи по облаштуванню житлової кімнати за рахунок площі в комунальному будинку АДРЕСА_3 . Відповідно до листа Управління головного архітектора міста Ужгорода від 21.03.1988 року за номером М-39 погоджено можливість будівництва мансардного приміщення за рахунок горища в кв. АДРЕСА_4 .

Також з матеріалів справи слідує, що вказана квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 93.3 кв. м. була збудована до 1990 року, що стверджується технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_2 , виготовлений 06.11.2017 року ФОП ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_1 /а.с.20-25/

Як вбачається із експлікації до плану житлового багатоквартирного будинку , загальна площа по кв. АДРЕСА_5 становить 93,3 кв.м. , яка складається : по І поверху - загальна площа 44,0 кв.м.; по мансардному поверху - загальна площа 49,3 кв.м.

Однак на мансардне приміщення відсутні правовстановлюючі документи, право власності на нього не зареєстровано і відсутній акт про прийняття в експлуатацію.

Отже, після смерті бабусі позивача ОСОБА_4 , залишилася частина нерухомого майна - мансардне приміщення (спадкові права на яку не були оформлені батьком позивача ОСОБА_3 ) , яке не було включено у спадкове майно .

Як встановлено судом, повідомленням приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. №532/01-16 від 08.11.2017 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на мансардне приміщення за адресою АДРЕСА_6 , позивачу відмовлено з мотивів відсутності правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А.№531/01-16 від 08.11.2017 підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. ст. 1217 1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Із змісту ст. ст. 1223,1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 5)

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини (п. 3 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Таким чином, аналіз норм права що регламентують порядок оформлення права на спадщину, що відкрилась після 1 січня 2004 року передбачає звернення спадкоємця як за законом так і за заповітом до нотаріуса і видачі ним відповідного свідоцтва.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення , або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, оскільки с мансардне пиміщення було улаштоване до 01.07.2004 року, то державна реєстрація прав на нього не була обов`язковою, а відтак виникнення права власноті на нього не залежить від державної реєстрації.

Відповідно до п. 3.1 Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Крім того, порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Вищевикладене зазначене у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

30.05.2008 року Пленум Верховного суду України прийняв постанову №7 «Про судову практику у справах про спадкування», а 16.05.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ видав лист за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до яких згідно пунктів 4.15 та 4.20 Наказу Мін`юсту від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації (в тому числі і на земельну), проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Таким чином необхідною умовою для видачі свідоцтва про право на спадщину є наявність правильно оформленого та належним чином зареєстрованого оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно, інформація в якому відповідає фактичному об`єкту нерухомого майна. Якщо ж існують будь-які проблеми з документами чи інші обставини, які унеможливлюють видачу нотаріусом свідоцтва на спадщину, спадкоємцеві після відмови нотаріуса єдиним шляхом оформлення спадкових прав залишається звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Відповідно до п. 3.1 Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Таким чином, зважаючи на те, що мансардне приміщення було збудовано до 1990 року, наявний технічний паспорт на вказану квартиру разом з мансардним приміщенням складений 06.11.2017 року ФОП ОСОБА_8 , наявні дозвола видані на ім`я ОСОБА_4 на будівництво мансардного приміщення за рахунок горища в кв. АДРЕСА_4 , а відтак на думку суду таке мансардне приміщення після смерті ОСОБА_4 , входить до складу спадкового майна.

Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Постановою касаційного суду від 17.10.2017 року у справі 907/864/16 залишені без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій де судом першої інстанції, вирішуючи законодавчу прогалину, застосовані положення ч. 1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими позивач не обмежений в праві вимагати захисту порушеного права та його відновлення в судовому порядку, з огляд у на те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, та з`ясувати наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на мансардне приміщення відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто порушено його цивільне право на отримання спадщини, яке згідно до ст.16 ЦК України підлягає судовому захисту шляхом визнання права на спадкове майно, що узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ викладеному у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).

З урахуванням всіх обставин справи, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача, зважаючи , що жодні права будь-кого із інших осіб не порушуються, зважаючи на те, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як проживає в спадковій квартирі , тому набув право спадкування на мансардне приміщення , через відсутність правовстановлюючих документів позивач позбавлений можливості прийняти спадщину в установленому законом порядку, іншого порядку визнати за ним право власності на спадкове майно законодавством не передбачено, а відтак у суду є всі підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує.

За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з підстав та мотивів викладених вище.

Керуючись ст.ст.16, 89, 328, 331, 392, 1217, 1219, 1223, 1233, 1268, 1278, 1297 ЦК України, ст.ст.77, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович про визнання права власності на мансардний поверх в порядку спадкування задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на мансардне приміщення загальною площею 49,3 кв.м., що знаходиться над житловою квартирою АДРЕСА_2 , у порядку спадкування.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання : АДРЕСА_7 )

Відповідач виконавчий комітет Ужгородської міьскої ради ( м. Ужгород, пл. Поштова 3)

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович ( м. Ужгород, вул. Собранцька 8-4)

Дата складання повного тексту судового рішення з врахуванням днів перебування судді у відпустці 18.01.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца