Єдиний унікальний номер судової справи: № 489/1352/20
Номер провадження № 22-ц/812/1115/20 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: представника відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 24 жовтня 2018 року на підставі укладеного договору б/н ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 100 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 своїх кредитних зобов`язань не виконує станом на 04 березня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 162 885,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом 113 229,29 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 113 229,29 грн., заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом - 41 933,98 грн., 7 722,33 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 24 жовтня 2018 року станом на 04 березня 2020 року у розмірі 113 229,29 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24 жовтня 2018 року в розмірі 113 229, 29 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» 113 229,29 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 41 933,98 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 7 722,33 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку не повернуті сума яких становить 113 229,29 грн. та підлягає стягненню з відповідачки. Умовами укладеного договору не передбачено процентної ставки, сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду в частині відмовлених вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та простроченими відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачена ст. ст. 1046 та 1048 ЦК України, крім того, відповідачкою особисто підписано паспорт споживчого кредиту, в якому узгоджені основні умови кредитування з використанням кредитної картки, зокрема, тип кредиту, сума ліміту, процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду та ін., а відтак суд неправомірно відмовив у задоволені цих вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається та таке встановлено судом, що 24 жовтня 2018 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку в якій зазначено, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір банківського обслуговування (а.с.44).

До позовної заяви крім анкети-заяви Банк додав паспорт споживчого кредиту, особисто писаний відповідачкою | (а.с. 45-46).

Відповідно до укладено договору, ОСОБА_2 надано кредитну картку типу «Преміальна картка Platinum» № НОМЕР_1 зі строком дії до 02/20 з кредитним лімітом 100 000 грн. (а.с.42,43).

Згідно виписки, наданої Банком по рахунку клієнта за період з 18 квітня 2019 року по 28 листопада 2019 року, відповідачка користувалася вказаної карткою, здійснювала оплату в магазинах, тощо, а також частково сплачувала заборгованість, кредитний ліміт в останнє було встановлено у розмірі 100 000 грн. (а.с.9-42).

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12 квітня 2012 року, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

За такого, з наданої Банком виписки по картковому рахунку чітко прослідковується користування кредитними коштами та часткове їх погашення.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, на станом на 04 березня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 162 885,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом 113 229,29 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 113 229,29 грн., заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом - 41 933,98 грн., 7 722,33 - заборгованість за відсотками, нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України (а.с. 7-8).

З боку позичальниці не спростовано факт відсутності заборгованості по тілу кредиту в розмірі 113 229,29 грн., про які заявлено Банком у позовній заяві.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої стації дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості, яка складається із тіла кредиту у розмірі 113 229, 29 грн.

Що стосується висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту 113 229,29 грн., заборгованості простроченими за відсотками у розмірі 41 933,98 грн. та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит 7 722,33 грн., то колегія виходить з наступного.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

За положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заборгованість до стягнення становить 113 229,29 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки. Позивач хоча й посилається на наявність заборгованості за простроченим тілом кредиту та нарахованими процентами станом на 04 березня 2020 року, проте не просить про її стягнення з відповідачки, а тому предметом позову є заборгованість за тілом кредиту у розмірі 113 229,29 грн. станом на 04 березня 2020 року.

Розглянувши вказані вище вимоги суд першої інстанції в порушення ст. 13 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог та помилково надав їм оцінку.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 24 жовтня 2018 року станом на 04 березня 2020 року в розмірі 113 229, 29 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого, з ОСОБА_2 на користь на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2020 року змінити.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ленінським РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області 25 лютого 2014 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ,МФО 305299, р/р НОМЕР_4 , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 24 жовтня 2018 року станом на 04 березня 2020 року в розмірі 113 229 (сто тринадцять тисяч двісті двадцять дев`ять) гривень 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 17 липня 2020 року.