Номер провадження: 22-ц/813/5952/20
Номер справи місцевого суду: 522/7193/18
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, стягувач - ОСОБА_2 , заінтересована особа - Перший Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Абухіна Р.Д. 05 лютого 2020року у м. Одеса,

встановила:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця, у якій просила:

- визнати незаконними дії старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чернолуцької Ю.А. по винесенню акта державного виконавця від 13 листопада 2019 року в межах зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/7193/18 від 27 травня 2019 року;

- визнати дії старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чернолуцької Ю.А. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 15 листопада 2019 року неправомірними та скасувати постанову;

- зупинити вчинення виконавчих дій до закінчення розгляду скарги (а.с. 1-6).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 рокуу задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було відмовлено(а.с.44-46).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що, виходячи із конфликтної ситуації, яка склалась між заявником, батьком дитини, та дитиною сторін, державний виконавець мав приймати заходів щодо врегулювання ситуації шляхом залучення, зокрема, органу опіки та піклування, та фахівця в галузі психології (а.с. 50-55).

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16 березня 2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2020 року зі змінами «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , по якому просив визначити наступні способи участі позивача у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- систематичні побачення з донькою у другу та четверту середу місяця з 18:30 годин до 20:00 годин;

- систематичні побачення у першу та третю неділю місяця починаючи з 10:00 години до 18:00 години на території ОСОБА_2 ;

- спільний відпочинок - першу половину літніх канікул донька проводить з батьком;

- у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення позивача з донькою або цей день передує дню побачення, або цей день є наступним після нього, то такі дні (святкові) донька проводить з батьком;

- в день побачення з донькою ОСОБА_2 має право забирати доньку з дому та/або школи особисто.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року позов було задоволено.

Вищезазначене рішення набрало законної сили та по справі були видані виконавчі листи.

На підставі вказаних виконавчих листів, було відкрито виконавче провадження ВП №59431924.

З акту старшого державного виконавця Чорнолуцької Ю.А. вбачається, що 13 листопада 2019 року, о 18:30 год, ОСОБА_1 надала дитину для спілкування з батьком, через 15 хвилин спілкування ОСОБА_1 забрала дитину та пояснила, що вона не буде знаходитись з дитиною та стягувачем ( ОСОБА_2 ) до 20:00 год., тобто у період побачень з дитиною, визначений судом. Під час побачення, ОСОБА_4 поводилась агресивно, заважала спілкуванню дитини з батьком.

Пункт 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець зобов`язаний вжити передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадення», виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною

Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням суду.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виходячи із викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що скаржник не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів, зазначених у скарзі, а тому вірно відмовив у задоволенні частини скарги, яка стосується визнання незаконними дій старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чернолуцької Ю.А. по винесенню акта державного виконавця від 13 листопада 2019 року в межах зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/7193/18 від 27 травня 2019 року.

Колегія суддів вважає необгрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що, виходячи із конфликтної ситуації, яка склалась між заявником, батьком дитини, та дитиною сторін, державний виконавець мав приймати заходів щодо врегулювання ситуації шляхом залучення, зокрема, органу опіки та піклування, та фахівця в галузі психології.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, а тому саме на неї, відповідно до ст. 15 Закону №1404-VІІІ, покладається обов`язок виконати рішення суду про забезпечення способу участі батька у вихованні доньки. Наведене передбачає активні дії з боку боржника, а не зайняття ним пасивної позиції та залучення державного виконавця до конфліктної ситуації, що склалася між сторонами. Будучи боржником, зобов`язаним виконати рішення суду, ОСОБА_1 повинна зокрема, пояснити доньки необхідність зустрічей із батьком, підготувати дитину до таких зустрічей тощо. Зважаючи на це, дії державного виконавця мають бути направлені на примус щодо боржника при виконанні рішення суду. Водночас, колегія суддів наголошує, що стягувач, як батько дитини, має право на активне вжиття будь-яких законних заходів для налагодження зв`язку із дитиною та формування її думки щодо спілкування із ним.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Що стосується скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чернолуцької Ю.А. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 15 листопада 2019 року, та скасування вказаної постанови, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних?на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ?суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон? № 1404-VIII та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України?«Про виконавче провадження», постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

На спірні правовідносини поширюється?саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою? частиною другою статті 74 Закону № 1404 VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2019 року у справі № 681/1637/18.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що справа за скаргою ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу від 15 листопада 2019 року, та скасування вказаної постанови не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця про накладення штрафу, а справи щодо оскарження таких постанов, в силу частини другої статті 20 КАС України, підсудні окружному адміністративному суду, на підставі чого провадження у справі в цій частині підлягає закриттю з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України.

У частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чернолуцької Ю.А. по винесенню акта державного виконавця від 13 листопада 2019 року в межах зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/7193/18 від 27 травня 2019 року, - оскаржувана ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 рокупідлягає залишенню без змін

Керуючись ст.ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чернолуцької Ю.А. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 15 листопада 2019 року неправомірними та скасування постанови.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині визнання дій старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чернолуцької Ю.А. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 15 листопада 2019 року неправомірними та скасування постанови - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції Одеського окружного адміністративного суду. Крім того, суд апеляційної інстанції роз`яснює скаржнику про наявність у неї права протягом десяти днів, з дня отримання відповідної постанови, звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

В іншій частині ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 15 липня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе