Ухвала

Іменем України

17 липня 2020 року

місто Київ

справа № 675/1436/19

провадження № 61-10157ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасник справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, державний реєстратор Комунального підприємства «Бюро нерухомості «Поділля» Кметь Володимир Леонідович, ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділлятрансагро»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року у складі судді Швець-Дідич Р. С. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Грох Л. М., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у липні 2019 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, державного реєстратора Комунального підприємства «Бюро нерухомості «Поділля» Кметя В. Л., ОСОБА_2., Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділлятрансагро» про визнання незаконною бездіяльності, визнання незаконним наказу, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації речового права.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10:00 год. 31 липня 2019 року.

Ухвалою суду від 08 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 04 лютого 2020 року.

У судовому засіданні 04 лютого 2020 року, до початку розгляду справи по суті, представником позивача подано до суду позовну заяву зі збільшеними позовними вимогами та заявлено усне клопотання про поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку на подання відповідної уточненої позовної заяви.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року клопотання позивача про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом для подання до суду заяви про уточнення позовних вимог, залишено без задоволення. Заяву про уточнення позовних вимог залишено без розгляду.

Залишаючи без задоволення клопотання сторони позивача про поновлення строку для подання уточненої позовної заяви, а також залишаючи без розгляду заяву про уточнення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на подання до суду заяви про уточнення позовних вимог, представник позивача зазначила, що вона розраховувала на те, що судом буде задоволено її клопотання про зупинення провадження у справі. Крім того, вона не була присутня у останньому судовому засіданні, а тому не змогла скористатися правом на подачу відповідної заяви до закінчення підготовчого засідання.

Суд першої інстанції зробив висновок, що наведені підстави не є поважними і такими, що перешкоджали позивачу та її представнику звернутися до суду з відповідною заявою у встановлений законом строк з об`єктивних причин, та зазначив, що закон надає можливість позивачу подати заяву про уточнення позовних вимог протягом усього часу проведення підготовчого судового засідання. Незважаючи на те, що в останнє підготовче судове засідання представник позивача не з`явилася, надіславши до суду клопотання про проведення судового засідання без її участі, у сторони позивача було достатньо часу для сформування своєї позиції у справі та підготовки необхідних процесуальних документів до закінчення підготовчого засідання. Сторона позивача, незважаючи на значний період проведення підготовчого провадження у справі, не повідомила суд про об`єктивні причини, які перешкоджали їй подати відповідну заяву про уточнення позовних вимог, чи взагалі про намір скористатися таким процесуальним правом у подальшому. Посилання представника позивача на її сподівання щодо задоволення судом клопотання про зупинення провадження у справі суд визнав такими, що не можуть свідчити про ту обставину, яка унеможливлювала звернення з відповідною заявою про уточнення позовних вимог у встановленому порядку у визначений процесуальним законом строк.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначив, що заявником не надано доказів на підтвердження об`єктивної неможливості подати відповідну заяву про уточнення позовних вимог у встановлений законом строк, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість поданої заяви про поновлення пропущеного процесуального строку з поважних причин.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 10 липня 2020 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що заявником пропущено строк подання до суду уточненого позову з поважних причин, оскільки представник позивача не з`явилася у судове засідання, призначене 08 січня 2020 року, надіслала суду клопотання про зупинення провадження у справі, яке було відхилено судом, а тому мала сподівання на участь у наступному підготовчому засіданні з можливістю вчинення таких процесуальних прав як уточнення заявлених позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції, закриваючи підготовче засідання, не з`ясував, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі, чи надали сторони усі докази, чим порушено право позивача на справедливий суд, змагальність судового процесу.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такий висновок Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Право позивача на уточнення позовних вимог як шляхом їх збільшення, так і зменшення, а також на зміну позову (предмета чи підстави) закріплено у пункті 2 частини другої, частині третій статті 49 ЦПК України, відповідно до яких позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Отже, позивач, звертаючись 04 лютого 2020 року до суду із уточненим позовом, пропустила визначений процесуальним кодексом строк для подання уточненого позову.

Згідно з частиною першою статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк (частини перша та четверта статті 127 ЦПК України).

Також відповідно до частини другої наведеної статті встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем не подано письмового клопотання про поновлення пропущеного строку на подання уточненого позову після спливу відповідного строку, пропуск такого строку в силу поважних причин не обґрунтовано, а наведені доводи судами визнані безпідставними.

Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що неявка представника позивача в підготовче судове засідання не може бути поважною причиною неподання уточненого позову до суду у визначені процесуальним законом строки. Подаючи заяву про проведення судового засідання за відсутності сторони позивача, представник ОСОБА_1 , діючи в інтересах довірителя, не повідомила суду про наміри подання уточненого позову, а також не просила відкласти розгляд справи з цих підстав або інших поважних причин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення. Таких підстав поновлення пропущеного процесуального строку на подання уточненого позову заявником не наведено.

За наведених обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав для поновлення такого строку без відповідної обґрунтованої заяви учасника справи, а тому висновки судів про наявність підстав для залишення уточненої позовної заяви Верховний Суд визнає обґрунтованими.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оцінюючи доводи касаційної скарги про обмеження заявника у доступі до правосуддя, Верховний Суд врахував, що залишення без розгляду заяви про уточнення позовних вимог є наслідком несвоєчасного подання такої заяви позивачем, що свідчить про розпорядження ОСОБА_1 своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Оцінюючи підставність доводів поданої касаційної скарги, Верховним Судом додатково враховано, що її обґрунтовано аргументами необхідності здійснення переоцінки досліджених судами першої та апеляційної інстанцій доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та його процесуальних повноважень.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року є необґрунтованою.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, державного реєстратора Комунального підприємства «Бюро нерухомості «Поділля» Кметя Володимира Леонідовича, ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділлятрансагро» про визнання незаконною бездіяльності, визнання незаконним наказу, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації речового права відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик