Справа № 466/3466/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" липня 2020 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар БАЛКОВИЙ Н.Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (м.Київ, вул. Кирилівська, 40) про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 20.05.2020 року звернулася в суд з позовом до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що водій ОСОБА_3 18.04.2020р. приблизно о 06 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Брюховицькій у м.Львові допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги ліворуч у кювет, де в подальшому автомобіль здійснив наїзд на опорний стовп. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 ПДР пасажир автомобіля «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 від отриманих травм помер на місці пригоди.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно Полісу №АР4128552 від 03.03.2020 року.

Внаслідок загибелі ОСОБА_4 його матері, позивачці ОСОБА_2 , завдано матеріальної та моральної шкоди. Відтак, вона просить стягнути з відповідача 28 338,00грн. моральної шкоди, 20 250,00грн. витрат на поховання сина та 5 400,00грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідач відмовляється добровільно компенсувати матеріальні та моральні збитки, тому змушена звернутись з позовом в суд.

Представник відповідача 22.06.2020р. направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивачки заперечив у повному обсязі. Зазначає, що для настання цивільно-правової відповідальності відповідача має бути сукупність трьох умов: 1)неправомірність дій; 2) причиновий зв`язок між діями та завданою шкодою; 3) вина особи. Стверджує про відсутність неправомірності дій та причинового зв`язку між діями ОСОБА_3 і завданою шкодою. Щодо витрат на поховання, вважає суму необґрунтованою в контексті визначених граничних сум даних витрат, наведених у Постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008р.

Представник позивачки 30.06.2020 року подав відповідь на відзив, де зазначив, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника. Оскільки ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є страховиком ОСОБА_3 , обов`язок відшкодувати шкоду покладається на відповідача згідно Полісу №АР4128552 від 03.03.2020 року. Щодо витрат на поховання, пояснив, що до даних правовідносин не застосовується ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату». Загальна межа розміру такого відшкодування визначена у ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав у повному обсязі, просив стягнути з відповідача в користь позивачки 28 338,00грн. моральної шкоди, 20 250,00грн. витрат на поховання сина та 5 400,00грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві на позов просив справу розглядати без участі представника.

Заслухавши представника позивачки, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких мотивів.

Відповідно до ст.ст.12,80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Судом встановлено, що 18.04.2020р. приблизно о 06 год. 10 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Брюховицькій у м.Львові, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги ліворуч у кювет, де в подальшому автомобіль здійснив наїзд на опорний стовп. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 ПДР пасажир автомобіля «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 від отриманих травм помер на місці пригоди.

Згідно довідки про причину смерті від 20.04.2020р. ОСОБА_4 , 1978 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок ДТП.

За фактом ДТП 18.04.2020р. відкрито кримінальне провадження № 0000270. ОСОБА_3 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується Полісом №АР4128552 від 03.03.2020 року.

Згідно ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. При цьому у даній статті не встановлено межі відшкодування таких витрат.

У ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.23 цього Закону такою шкодою є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

За п.27.4 Закону Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Встановлено, що внаслідок загибелі ОСОБА_4 його мати, позивачка ОСОБА_2 , понесла витрати на його поховання в загальному розмірі 20 250,00грн., що підтверджується наданими суду товарними чекати від 18.04.2020р. на суму 980,00грн. та 165090,00грн. і квитанцією ПОГ «Пам`ять» від 21.04.2020р. на суму 2500,00грн. та 1250,00грн. Ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що при обчисленні граничних витрат на поховання слід керуватися постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №45 від 03.10.2008р., оскільки сфера застосування даної постанови не розповсюджується на правовідносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Така правова позиція висловлена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.10.2019р. у справі №607/3451/16-ц.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У відповідності до п.27.3 ст. 27 цього Закону Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

ДТП відбулася 18.04.2020р., розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 723,00грн. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 56 676,00грн.

ОСОБА_4 , 1978 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок ДТП, що підтверджується довідкою про причину смерті від 20.04.2020р..

Суд вважає, що у зв`язку із загибеллю сина позивачці, як матері загиблого, заподіяно моральну шкоду. Відтак, враховуючи той факт, що у загиблого є ще батько, який також має право на відшкодування моральної шкоди, з відповідача в користь ОСОБА_2 слід стягнути 28 338,00грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Відтак, незалежно від вини фізичної особи, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника.

Виходячи з наведеного, суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача про відсутність підстав відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 5400,00грн.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підставний, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (м.Київ, вул. Кирилівська, 40) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) 28 388грн.00коп. у відшкодування моральної шкоди, 20 250грн.00коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 5600грн.00коп. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест рішення складено 17.07.2020 року.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська