Справа № 541/687/20
Номер провадження 2/541/612/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 червня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Пащенко Є.М,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

10 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_1 є його батьком, а третя особа ОСОБА_3 його матір`ю. На підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 січня 2013 року у справі №1620/3383/2012 відповідач щомісячно сплачував аліменти на його утримання на користь матері в розмірі ј частини всіх видів доходів, починаючи з 05 грудня 2012 року і до досягнення ним повноліття. 03 квітня 2020 року він досяг повноліття, проте з 01 вересня 2019 року продовжує навчання в Полтавському національному технічному університеті імені Юрія Кондратюка на першому курсі з денною формою навчання, терміном 8 навчальних семестрів. Стипендію не отримує, так як навчається на контрактній основі. Вартість освітньої послуги становить 48000,00 гривень з правом університету змінювати розмір плати за навчання не більш як офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік. Освітні послуги оплачує мати. За місцем навчання мешкає в гуртожитку де і зареєстрований. Вартість проживання в гуртожитку в розрахунок за одне ліжко - місце на одну особу за один місяць складає 645,05 гривень. У зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги на проживання в іншому населеному пункті, а також харчування, одяг та придбання підручників. Через навчання на денній формі, стан здоров`я він не працює і будь-яких доходів не має. Починаючи з грудня 2019 року захворів на неврологічну недугу, двічі перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В.Скліфосовського ПОР». Батько не допомагає матеріально в добровільному порядку, хоча має задовільний стан здоров`я, постійне місце роботи, є військовослужбовцем, стабільно отримує грошову утримання, в розмірі до 20000 гривень, інших осіб, яких зобов`язаний утримувати за законом не утримує. У зв`язку з цим, прохав суд стягувати з відповідача на його користь на період його навчання в розмірі ј частини усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 квітня 2020 року відкрито провадження у цій справі та призначено судове засідання.

Відповідач ОСОБА_1 скористався своїм правом і подав відзив на позовну заяву ОСОБА_2 в якому позов визнав частково і вважав, що розмір аліментів на його утримання у вигляді ј частки його заробітку, який просить позивач стягнути є необґрунтованим та необхідними доказами не підтверджений. Зазначив, що він є інвалідом ІІІ групи і вже п`ять років постійно лікується, на що витрачає 18000 гривень на рік, тому вважав, що може сплачувати сину на його утримання на період навчання аліменти в розмірі 1/8 частини свого заробітку (доходу), що буде складати 2500 гривень на місяць. Також вважав, що третя особа ОСОБА_3 має достатній розмір заробітку від підприємницької діяльності і може надавати сину на його утримання таку ж саму суму в розмір 2500 гривень, що в сукупності складатиме 5000 гривень, що буде більше ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік». Вказав, що сину він надає матеріальну допомогу, придбаває необхідні для нього речі.

ОСОБА_2 надав до суду відповідь на відзив в якому наполягав на своїх позовних вимогах і просив стягнути з відповідача ј частину усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з дня подачі позову але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Зазначив, що відповідач крім грошового утримання військовослужбовця також одержує пенсію, як інвалід ІІІ групи, також за місцем проходження військової служби отримує кошти по оплаті житла, тому вважав, що загальна сума його доходу є достатньою для свого самозабезпечення. Не погодився з твердженням відповідача про те, що він регулярно надає йому матеріальну допомогу і придбаває необхідні йому речі.

Позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, до суду подали клопотання в якому заявлений позов підтримали і просили його задоволити в межах заявлених позовних вимог, також просила розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с.49).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги визнав у розмірі 1/8 частини від доходу. Зазначив, що має на утриманні матір пенсіонерку, на даний момент проживає в цивільному шлюбі. Надав суду довідку про доходи за листопад 2019 р. -квітень 2020 р. Також пояснив, що крім обов`язкових аліментів добровільно надавав матеріальну допомогу на підтвердження чого надав відповідні квитанції.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). Згідно копії довідки б/н ОСОБА_2 є студентом 1 курсу навчально-наукового інституту фінансів, економіки та менеджменту та проживає в гуртожитку АДРЕСА_1 з 01.09.2-019 року по теперішній час де і зареєстрований , оплата за проживання складає 645,05 гривень в місяць (а.с.7,8). Згідно копії договору №04.92-19 про надання освітніх послуг між Полтавським технічним університетом імені Юрія Кондратюка та ОСОБА_3 для ОСОБА_2 загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 48000,00 гривень (а.с.4). Перші два семестри навчання оплачені ОСОБА_3 у розмірі 12000 гривень, також нею оплачені проживання в гуртожитку в загальній сумі 6040,00 грн., що підтверджується дублікатими квитанцій (а.с.5,6,10). Згідно копій історії хвороби, копій передопераційного епікризу, копій чеків на придбання ліків судом встановлено, що ОСОБА_2 з грудня 2019 року по лютий 2020 року два рази перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В.Скліфосовського ПОР» з 16.12.2019 по 10.01.2020 р. та з 11.02.2020 року по 12.02.2020 року (а.с. 11-19).

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;

Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що повнолітній син сторін по справі, який навчається на денній формі навчання безумовно потребує допомоги від своїх батьків, оскільки не працює та власних доходів не отримує, крім того має неврологічну недугу. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.Тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, що відповідач є інвалідом ІІІ групи з 22.10.2019 року, захворювання пов`язане з проходженням військової служби, розмір доходів за пів року склав 27839,37 грн. Твердження відповідача про наявність у нього матері пенсіонерки, яка потребує його матеріальної допомоги, судом до уваги не беруться, оскільки ОСОБА_1 не надав доказів того, що він проживає з нею та є єдиним в сім`ї, хто може надавати таку допомогу, а також факт того, що матір такої допомоги потребує.

Разом з тим суд вважає, що заявлені позовні вимоги про розмір аліментів, які позивач просить стягувати з відповідача, є завищеним. Суд керуючись принципом розумності і справедливості цивільного судочинства, а також з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік», суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходів щомісячно на період навчання, однак не довше ніж досягнення нею 23 років. На переконання суду, аліменти в такому розмірі відповідають критеріям розумності та справедливості і забезпечать виконання ОСОБА_1 свого обов`язку, як одного з батьків, по утриманню сина, який продовжує навчання.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, при подачі позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог. А тому із ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 480 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 13, 206, 263, 265, 280-289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на його утримання, як повнолітнього сина, який продовжує навчатись в розмірі 1/7 частини всіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 10 квітня 2020 року на період навчання.

Стягти з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати: судовий збір на користь держави в розмірі 480 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 30 червня 2020 року .

Суддя О. А. Городівський