ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1347/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/66/20 Категорія: 301030000 Білик О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

учасники справи:

позивач (скаржник) - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Черкаська міська рада,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06.2020 (суддя в суді першої інстанції Білик О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про грошову компенсацію заблокованого майна,

в с т а н о в и в :

14.01.20 ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування завданої йому шкоди грошову компенсацію у сумі 11 000 грн. та стягнути судовий збір з відповідача, вказуючи на те, що позивач з відповідачкою є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 заблокувала позивачу прохід до спільних жилих приміщень, в яких знаходиться його особисте майно, користується приміщенням та уникає майнової відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, оскільки, як вважає позивач, по характеру обстави, їх тривалості та , складу і вартості майно - це різновид майнового найму жилого приміщення, вартість якого складає 500 грн. ОСОБА_1 вказує на те, що розрахунковий період складає з 22.02.2018 по 01.01.2020. що становить 22 місяці*500 грн. = 11 000 грн., які просить стягнути з відповідачки.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06. 2020 у задоволенні позовних вимог у справі відмовлено. Суд зазначив, що позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини. Однак, таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов залишив без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 02.07.2020 подав апеляційну скаргу, в якій, зазначив, що суд, посилаючись на ненадання позивачем та відповідачем доказів, провів неповний судовий розгляд, обмежився процедурним розглядом і передчасно відмовив у позові. Апелянт просить суд скасувати рішення районного суду і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишити без розгляду на підставі ст. 257 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що відповідно до договору дарування, укладеного 27 травня 1994 року та посвідченого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-1577, ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , прийняли в дар кожен в рівних долях належну ОСОБА_4 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який розташований на присадибній ділянці розміром 2035 кв.м.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 внаслідок переходу прав стала співвласником частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції, позивач вказував, що відповідачка заблокувала йому доступ до його приватного майна, яким він володіє та користується ним, визначив такі правовідносини за характером як договором найму, який відповідачка відмовляється укласти з ним, та одночасно та просив стягнути з ОСОБА_5 плату за таке користування, вартість якого, на його думку, становить 500 грн. на місяць.

При цьому зазначив, що між сторонами, як співвласниками нерухомого майна, відсутні будь - які угоди про поділ цього майна чи про встановлення порядку користування ним.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Пунктом 6 вказаної постанови Пленуму ВСУ визначено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що не надання позивачем належних та допустимих доказів обставин справи, на які посилається ОСОБА_1 , зокрема порушення прав позивача шляхом створення йому перешкод у користуванні особистим майном та небажанні укласти з ним договір про порядок користування нерухомим майном, що знаходить у них в спільній частковій власності, як на тому наголошує позивач і відсутність таких доказів при поданні позовної заяви є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому, вимог з приводу усунення перешкод у користуванні вказаним майном позивач не заявляв.

Однак з ухвали апеляційного суду Черкаської області від 02.04.2015 року, якою залишено без змін рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення обмежень права спільної часткової власності яким в позові було відмовлено через недоведення заявлених вимог, вбачається, що судом встановлено наступні обставини, що в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді даного позову.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 липня 2004 року було визначено між співвласниками порядок користування земельною ділянкою, що розташована в АДРЕСА_1 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2006 року, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16.11.2006 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про набуття права власності на нерухоме майно, земельну ділянку за набувальною давністю та виселення без надання іншого жилого приміщення, суд задовольнив позов ОСОБА_5 та відмовив в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 . При цьому судом було встановлено, що саме ОСОБА_1 перешкоджає користуватися ОСОБА_5 її частиною будинку та сворює перешкоди в доступі до кімнат та користуванні спільними приміщеннями, а ОСОБА_5 - навпаки, прав ОСОБА_1 не порушувала.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про рейдерство спільної площі і відновлення порядку користування, суд відмовив у задоволенні даного позову, не встановивши фактів порушення прав ОСОБА_1 щодо його частки у власності з боку ОСОБА_5 .

Не було встановлено фактів порушення прав ОСОБА_1 щодо зазначеної частки в будинку по АДРЕСА_1 при розгляді Уманським міськрайонним судом Черкаської області цивільної справи за його позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод при інвентаризації квартири, у зв`язку з чим суд ухвалив рішення від 01.02.2011 року, яким відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Також, зі змісту вищевказаного рішення апеляційного суду від 02.04.2015 вбачається той факт, що при перевірці звернення ОСОБА_1 щодо самочинного перепланування ОСОБА_5 в квартирі спільного користування за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що рішенням виконкому від 25.02.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надано дозвіл на перепланування частини житлового будинку з метою влаштування двох ізольованих квартир з добудовою веранди розміром 1,15Х2,45м. та влаштування окремого входу. Висновком головного державного санітарного лікаря м. Умані №107 від 06.11.09р. на проект будівництва було погоджено проект водопостачання та каналізування житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідно до акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 17.05.2013р. складеного інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у черкаській області, - при проведенні позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності державних будівельних норм, стандартів і правил - порушень з боку ОСОБА_5 не виявлено.

Оскільки судом апеляційної інстанції було встановлено, що рішенням суду вже визначено між співвласниками порядок користування земельною ділянкою, а також стороною відповідача проведено влаштування двох ізольованих квартир з добудовою веранди та влаштуванням окремого входу, позивач не довів суду факт наявності у нього з відповідачкою конкретного майна, яке б перебувало у них в спільній частковій власності без виділення в натур та яким ще не встановлено порядок користування, а також факт перешкоджання позивачу в користуванні його цим майном та використання відповідачкою його особистих речей у власних потребах.

Виходячи з наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається.

При цьому, в апеляційній скарзі скаржник просить на підставі ст. 257 ЦПК України залишити позов без розгляду, посилаючись на те, що оскільки рішення мотивовано ненаданням позивачем та відповідачем доказів, суд повинен був залишити позов без розгляду.

Такі доводи скаржника апеляційний суд оцінює критично.

Підстави для залишення позову без розгляду визначені ст. 257 ЦПК України та їх перелік є вичерпним.

Пункт 8 вказаної статті передбачає повноваження районного суду постановити ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 ЦПК України, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений законом строк.

За матеріалами справи встановлено, що за позовною заявою ОСОБА_1 за наслідками перевірки відповідності форми та змісту поданої ним позовної заяви вимогам ст. 175-177 ЦПК України, районним судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження у справі. Особливістю розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження є дослідження судом доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи, а також без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обов`язком саме позивача є надання до позовної заяви всіх наявних у нього доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ч. 5 ст. 177 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог ЦПК України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про грошову компенсацію заблокованого майна - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 12.08.2020.

Суддя-доповідач

Судді