Дата документу 15.07.2020
Провадження № 2/937/1122/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Бахаєва І.М.,

за участю секретаря Фурсової Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу Запорізької області Малихіної Тетяни Анатоліївни про визнання договору дарування квартири недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 20 квітня 2005 року.

Свої вимоги позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовують тим, що вони є батьками відповідачки ОСОБА_3 В 2005 року у зв`язку з тим, що позивачі - особи похилого віку, потребують стороннього догляду, а також у зв`язку з тим, що старші дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали в різних містах, а ОСОБА_3 проживала разом з ними і обіцяла піклуватися про них, вони вирішили укласти з ОСОБА_3 договір довічного утримання. 20 квітня 2005 року вони та ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса Малихіної Т.А. У нотаріуса позивачі вважали, що укладають договір довічного утримання. Нотаріус текст договору вголос не читав та правові наслідки договору не роз`яснив. ОСОБА_6 померла дочка ОСОБА_4 , в 2016 році померла дочка ОСОБА_5 . Після смерті старших дочок, ОСОБА_3 почала погано відноситися до позивачів, а в останній час почала виганяти їх з квартири АДРЕСА_1 , вказуючи на те, що квартира належить їй на підставі договору дарування від 20.04.2005. У зв`язку з такими діями ОСОБА_3 позивачам стало відомо, що вони уклали договір дарування, а не договір довічного утримання. Таким чином, укладаючи правочин, вони помилилися щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо правових наслідків договорі, прав та обов`язків сторін. Вважають, що це є обставиною для визнання договору дарування квартири недійсним. За наведених обставин позивачі просять визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 20 квітня 2005 року між сторонами.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Сєрова М.І. до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позов просить задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає повністю, просить відмовити в позові.

Третя особа - приватний нотаріус Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу Запорізької області Малихіна Т.А. у судове засідання не з`явилась, за змістом письмових пояснень наданих суду, просить розгляд справи проводити без її присутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Під час розгляду справи позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надали суду пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримали. Пояснили, що вони батьки відповідачки ОСОБА_3 , звертаючись до нотаріуса та підписуючи договір вважали, що в 2005 році у зв`язку з тим, що вони - особи похилого віку, потребують стороннього догляду, вирішили укласти з дочкою ОСОБА_3 договір довічного утримання. Вони звернулися до нотаріуса Малихіної Т.А. та вважали, що укладають договір довічного утримання. Нотаріус їм правові наслідки договору не роз`яснив. ОСОБА_3 почала погано відноситися до них та виганяти з квартири, вказуючи на те, що квартира належить їй на підставі договору дарування. Так їм стало відомо, що вони уклали договір дарування квартири, а не договір довічного утримання.

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Сєров М.І. в суді позов підтримав та на його задоволенні наполягав, пояснив, що в 2005 році позивачі вирішили укласти з відповідачкою ОСОБА_3 договір довічного утримання, оскільки були вже особами похилого віку та потребували сторонньої допомоги. Але згодом позивачі дізналися, що уклали не договір довічного утримання, а договір дарування квартири АДРЕСА_1 . Нотаріус текст договору та правові наслідки їм не роз`яснив. Десь в 2016 році відповідачка ОСОБА_3 почала погано відноситися до батьків та стала виганяти їх з квартири, вказуючи на те, що квартира належить їй на підставі договору дарування від 20.04.2005. Таким чином, укладаючи правочин, позивачі помилилися щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо правових наслідків договору, прав та обов`язків сторін. Враховуючи викладене просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 20 квітня 2005 року між сторонами.

Відповідач ОСОБА_3 відзив на позовну заяву не подала. Під час судового розгляду справи заперечувала щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Позивачі по справі її батьки. 20.04.2005 сторони звернулись до нотаріуса Малихіної Т.А. для посвідчення договору дарування квартири. Нотаріусом було встановлено дійсність намірів сторін укласти саме договір дарування квартири, а не договір довічного утримання. Відповідач визнає обставину, що позивачі є особами похилого віку, натомість зазначає, що вони не потребують сторонньої допомоги та не перебувають у безпорадному стані. Нотаріус неодноразово і чітко роз`яснювала позивачам умови укладання договору дарування. Позивачі чітко усвідомлювали, що укладають договір дарування, та були обізнані з наслідками укладення такого договору, позивачі не бажали укладення договору довічного утримання. За наведеного, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа - приватний нотаріус Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу Запорізької області Малихіна Т.А. надала суду письмові пояснення, в яких зазначено, що нотаріус встановлює дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Станом на дату посвідчення договору дарування квартири - 20.04.2005, для нотаріального посвідчення правочину власники майна повинні були підготувати та надати документи, зокрема Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, який видавався органами бюро технічної інвентаризації (реквізити витягу зазначені в п.4 Договору дарування квартири від 20.04.2005), в примітках якого було чітко зазначено мету правочину, саме для чого готується пакет документів: для відчуження (дарування або продаж), або для укладення договору довічного утримання, згідно умов якого на майно передбачено накладення заборони відчуження.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов (не) підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 13 ЦПК України).

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами ЦК України стосовно визнання правочину недійсним.

Позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками відповідачки ОСОБА_3 . Вказана обставина не заперечується і сторонами по справі.

Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Державним комунальним підприємством «Мелітопольжитлосервіс» 18.09.1995 року та свідоцтва про право на спадщину, виданого Мелітопольської державною нотаріальною конторою 19.04.2002 року за № 2-1084, зареєстрованих у бюро технічної інвентаризації м. Мелітополя за № 9.

20 квітня 2005 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу Запорізької області Малихіною Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 4-562/а.с.10/.

Відповідно до п. 1 зазначеного договору дарителі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 передали безоплатно у власність (подарували), а обдарована ОСОБА_3 прийняла безоплатно в дар квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 5 Договору дарителі стверджують, що зазначена квартира до цього часу нікому не продана, не подарована, іншим засобом не відчужена, під забороною чи заставою не перебуває, судового спору щодо неї немає, прав у третіх осіб щодо неї немає.

Відповідно до п. 9 Договору сторони підтверджують, що договір не носить характеру удаваного правочину.

Відповідно п. 10 Договору, згідно ст. 722 Цивільного кодексу України право власності у обдарованої на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Згідно п. 11 Договору, разом з договором дарування обдарованій передається технічний паспорт, що свідчить про передачу зазначеної квартири в дар і прийняття дарунка.

В документах, що стали підставою для укладання оспорюваного договору, які витребувані судом в КП «ММБТІ» Мелітопольської міської ради Запорізької області від 08.07.200, міститься замовлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 19 березня 2005 року до ММБТІ щодо надання витягу з реєстру для пред`явлення у нотаріальну контору на предмет оформлення договору: купівлі-продажу, дарування, довічного утримання або угоди про розірвання договору на квартиру, будинок, гараж, дачу (частину); проведення первинної (поточної) інвентаризації об`єкту нерухомості, що знаходиться в АДРЕСА_2 ; Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «МБТІ»; квитанція про сплату вартості робіт згідно з рахунком в сумі 47 грн.

Суд звертає увагу, що вказане замовлення складено за місяць до посвідчення оспорюваного договору дарування.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що знає позивачів давно, їх дочка ОСОБА_3 просила своїх батьків подарувати її спірну квартиру. В якому саме році укладено договір дарування між сторонами їй не відомо.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що з 1964 року знає сторони по справі. В лютому 2019 року йому стало відомо від позивачів про договір, який вони уклали з донькою ОСОБА_3 . Зі слів позивачів донька виганяє їх з квартири, сам особисто він не чув сварок між сторонами. Лише зі слів позивачів йому відомо про ситуацію, яка склалася у сім`ї ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона - сусідка позивачів. Позивачка ОСОБА_1 сказала, що вона уклала з донькою ОСОБА_3 договір дарування квартири АДРЕСА_3 , в якій вони мешкають.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що він чоловік відповідачки ОСОБА_3 , з батьками у дружини добрі стосунки, в момент укладення договору дарування квартири між ОСОБА_3 та її батьками він не був присутній. Батьки знали, що дарують дочці квартиру.

Відповідно до ст. 717, 719 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Позивачі, звертаючись до суду зазначають, що, укладаючи оспорюваний договір дарування від 20 квітня 2005 року, помилилися щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, адже мали на меті укладання договору довічного утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі й письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин на підставі належних та допустимих доказів норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 16 березня 2016 року при розгляді цивільної справи № 6-93цс16.

Як вказувалося, на підставу позову про визнання договору дарування недійсним позивачі послалися на те, що вони помилилися щодо правової природи спірного договору, що договір дарування не відповідає їх внутрішній волі.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази, зокрема замовлення позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 19 березня 2005 року до ММБТІ щодо надання витягу з реєстру для пред`явлення у нотаріальну контору на предмет оформлення договору: купівлі-продажу, дарування, довічного утримання або угоди про розірвання договору на квартиру, будинок, гараж, дачу (частину) спростовують посилання позивачів на помилку щодо правового характеру і наслідків для сторін спірного договору.

Згідно ч.ч. 10, 11 ст. 44 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

Відповідно до ч. 13 ст. 44 ЗУ «Про нотаріат» правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Як слідує з матеріалів справи, зокрема оспорюваного договору дарування квартири, на виконання ст. 44 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу Запорізької області Малихіної Т.А. встановила дійсність намірів сторін укласти договір дарування квартири, роз`яснено вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків договору, встановлено дієздатність, а також належність ОСОБА_2 , ОСОБА_1 квартири, що відчужується.

Суд зазначає, що позивачами не доведено обставин про наявність у них захворювань, що породжують потребу для них у догляді та сторонній допомозі від інших осіб. Доказів того, що на час укладення договору в 2005 році стан їх здоров`я погіршився і вони стали потребувати сторонньої допомоги матеріали справи не містять. Як і не містять доказів, що позивачі потребували утримання від відповідачки ОСОБА_3 як до, так і після укладення оспорюваного правочину.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу Запорізької області Малихіної Т.А. про визнання договору дарування квартири недійсним такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 203, 215, 229, 717, 719 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 247, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 44 Закону України «Про нотаріат», постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу Запорізької області Малихіної Тетяни Анатоліївни про визнання договору дарування квартири недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні дані учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 27 липня 2020 року.

СУДДЯ: І.М.БАХАЄВ