Постанова

Іменем України

30 червня 2020 року

м. Київ

справа № 759/11505/14-ц

провадження № 61-21525св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року в складі судді Мирошниченко О. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року в складі колегії суддів: Шахової О. В., Головачова Я. В., Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому із урахуванням зміни предмету позову просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 20 листопада 2007 року у розмірі 143 950,03 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 20 червня 2014 року становить 1 705 790,15 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 20 листопада 2007 року ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 80 000,00 дол. США, які зобов`язувалась повернути в строк до 20 листопада 2017 року. Кредитний договір забезпечено іпотекою за договором від 20 листопада 2007 року, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 20 листопада 2007 року.

У зв`язку із порушенням умов кредитного договору та невиконанням зобов`язання в позичальника ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 143 950,03 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 20 червня 2014 року становить 1 705 790,15 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач пропустив позовну давність, про сплив якої було заявлено відповідачем до ухвалення судом рішення у суді першої інстанції відповідно до положень статті 267 ЦК України.

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У квітні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про пропуск банком позовної давності, що є підставою для відмови у позові, оскільки умовами договору про надання споживчого кредиту передбачено обов`язок повернення позичальником кредиту у повному обсязі в терміни та розмірах, які встановлені графіком погашення заборгованості, але в будь-якому разі не пізніше 20 листопада 2017 року. Тому перебіг позовної давності відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України починається з 20 листопада 2017 року. Звернувшись до суду з позовом у липні 2014 року, ПАТ «Дельта Банк» не пропустив позовну давність.

Крім того, ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що 08 листопада 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, за яким до позивача перейшло право вимагати від боржників ПАТ «УкрСиббанк» повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. З огляду на вказане, вважає, що банк звернувся з позовом до суду в 01 липня 2014 року в межах позовної давності.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2018 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено про необґрунтованість доводів касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк».

Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для її задоволення немає.

Суди встановили, що 20 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0. Відповідно до умов вказаного договору позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 80 000,00 дол. США, які зобов`язувалась повернути в строк до 20 листопада 2017 року.

Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору (пункт 1.2.2. кредитного договору).

Позичальник зобов`язався достроково повернути банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 12 договору (пункт 5.9 кредитного договору).

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» 15 квітня 2009 року надіслано відповідачу вимогу № 26-93/302 про усунення порушень кредитного договору протягом тридцяти днів з моменту її отримання. У випадку не усунення порушень на 31 день з дня отримання цієї вимоги, банк вважав термін повернення кредиту таким, що настав.

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами передано ПАТ «Дельта Банк» у порядку, обсязі та на умовах, визначених договором право вимоги, зокрема і за кредитним договором із ОСОБА_1 .

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на станом на 20 червня 2014 року кредитна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 143 950,03 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України еквівалентно 1 705 790,15 грн.

З позовом про стягнення кредитної заборгованості до суду банк звернувся у 01 липня 2014 року.

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, право на вимогу за яким передано новому кредитору ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин первісний кредитор ПАТ «УкрСиббанк» скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 5.9. кредитного договором правом та пред`явив до позичальника вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань.

На підставі викладеного суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що внаслідок направлення банком 15 квітня 2009 року вимоги про дострокове погашення кредиту і сплату відсотків строк виконання зобов`язання змінився з 20 листопада 2017 року на 16 травня 2009 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позовна давність щодо позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 20 листопада 2007 року спливла 17 травня 2012 року (перебіг трирічного строку починається 16 травня 2009 року).

Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення 08 грудня 2011 року первісним і новим кредиторами договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, для ПАТ «Дельта Банк» строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для ПАТ «УкрСиббанк».

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року в справі № 569/12619/15-ц (провадження № 61-1340св18).

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, якими передбачено обов`язковість умов договору та припинення зобов`язання його належним виконанням, Верховний Суд відхиляє з огляду на встановлені обставини справи і зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Інші доводи касаційної скарги також зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками судів щодо їх оцінки.

Суд касаційної інстанції згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржені судові рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та з додержанням норм процесуального права, доводи касаційної скарги є необґрунтованими. З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель