КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 761/13085/14-ц

провадження № 22-ц/824/10268/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Махлай Л.Д., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григорян Олена Грайровна, Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року у складі судді Кондратенко О.О.

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григорян Олени Грайровни, заінтересована особа Подільський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григорян Олени Грайровни, в якій просив суд визнати протиправними дії та повідомлення головного державного виконавця Григорян О.Г. від 26 лютого 2020 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа від 19 лютого 2020 року у справі № 761/13085/14-ц; скасувати вказане повідомлення; зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти до виконання зазначений виконавчий лист, відкрити відповідне виконавче провадження, винести постанову про зміну назви боржника юридичної особи на належну, а саме «Подільський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)», та розпочати примусове виконання судового рішення на підставі виконавчого листа від 19 лютого 2020 року у справі №761/13085/14-ц.

В обґрунтування скарги зазначав, що 19 лютого 2020 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у цивільній справі №761/13085/14-ц, який 20 лютого 2020 року пред`явлено ОСОБА_1 до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Вказував, що 28 лютого 2020 року скаржник отримав повідомлення головного державного виконавця Григорян О.Г. від 26 лютого 2020 року про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа від 19 лютого 2020 року на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що назва юридичної особи-боржника за виконавчим документом не збігається з назвою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Скаржник вважав зазначене повідомлення таким, що порушує його право на виконання судового рішення, у зв`язку з чим був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Стверджував, що станом на час звернення зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Бондаренка Олександра Сергійовича, відділ державної виконавчої служби перейменований не був, а протягом розгляду справи ані учасники справи, ані суд не мали відомостей про зміну назви боржника, з огляду на що, вважав виконавчий лист таким, що відповідає вимогам закону та жодних виправлень не потребує.

На підтвердження своєї позиції звертав увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №914/3587/14.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 06 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення про задоволення вимог скарги.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції проігноровано абз. 2 ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» та п.14 розділу ІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, якими встановлено обов`язок виконавця змінити своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Зазначає, що судом не взято до уваги правовий висновок, викладений в пунктах 55, 56, 67 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №914/3587/14, про те, що зміна найменування юридичної особи як сторони виконавчого провадження здійснюється за постановою виконавця.

Заінтересовані особи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», до повноважень державного виконавця (приватного виконавця ) не входить проведення заміни неналежного боржника на належного у разі зміни його назви та інше.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 19 лютого 2020 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №761/13085/14-ц про зобов`язання Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відновити виконавче провадження №45340170 та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у цивільній справі №761/13085/14-ц (а.с.8-9 ).

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа №761/13085/14-ц, виданого 19 лютого 2020 року Шевченківським районним судом м. Києва (а.с.10).

26 лютого 2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григорян О.Г. винесено повідомлення №61344337/7 про повернення виконавчого документу - виконавчого листа №761/13085/14-ц, виданого 19 лютого 2020 року Шевченківським районним судом м. Києва стягувачу без прийняття до виконання, з посиланням на невідповідність виконавчого документа вимогам п.6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Звертаючись до суду з вищезазначеною скаргою, заявник зазначав, що дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ) Григорян О.Г. щодо винесення повідомлення від 26 лютого 2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є неправомірними, так як зміст виконавчого документа (виконавчого листа) відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно інструкції з організації примусового виконання рішень, під час надходження виконавчого документа на виконання та вирішення питання про відкриття виконавчого провадження державний виконавець перевіряє його відповідність вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом третім частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (пункт 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зі змісту повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григорян О.Г. від 26 лютого 2020 року №61344337/7 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, вбачається що підставою повернення виконавчого листа стало те, що відповідно до даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повна назва юридичної особи із кодом - Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), однак у пред`явленому виконавчому листі назва боржника зазначена - Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до частини першої статті 108 Цивільного кодексу України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми.

При цьому сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи.

Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

З матеріалів справи вбачається, що Наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2019 року №4075/5 «Про відділи державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві» районні у м. Києві відділи державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві виведені зі складу Головного територіального управління юстиції у м. Києві та введені до складу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з підпорядкуванням цьому міжрегіональному управлінню збереженням статусу юридичних осіб та перейменуванням згідно з Переліком районних у місті Києві відділів державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що змінюють підпорядкування.

Згідно вищезазначеного наказу, Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві виведений зі складу Головного територіального управління юстиції у місті Києві та введений до складу Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) з найменуванням - Подільський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ).

Таким чином, змінилась лише назва боржника з Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на Подільський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) зі зміною підпорядкування даної юридичної особи. При цьому код ЄДРПОУ залишився незмінним.

Зміна найменування юридичної особи не свідчить про її припинення як юридичної особи шляхом її реорганізації, з огляду на що зазначені обставини не можуть бути підставою для висновку про те, що такий суб`єкт є відмінним від відповідної юридичної особи.

Згідно статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження. Звідси, зміна найменування юридичної особи як сторони виконавчого провадження не потребує її заміни судом, а здійснюється постановою виконавця, якою змінюється назва відповідної сторони такого провадження.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №914/3587/14.

Отже, зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку, що Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Подільський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) є однією і тією ж юридичною особою, а отже, висновок державного виконавця, дії якого оскаржуються, про відмінність назви боржника є неправомірним, а повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання - незаконним, оскільки зміна назви сторони виконавчого провадження у разі зміни найменування юридичної особи віднесено законом до повноважень державного виконавця.

Таким чином, суд першої інстанції вищенаведених норм законодавства, правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №914/3587/14, та обставин справи не врахував, не звернув увагу на повноваження державного виконавця, визначені статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про правомірність дій державного виконавця та наявність підстав для відмови у задоволенні скарги.

Частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, виходячи з норм статті 451 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язання головного державного виконавця прийняти до виконання виконавчий лист, відкрити виконавче провадження, винести постанову про зміну назви боржника юридичної особи на належну та розпочати примусове виконання судового рішення, оскільки такі повноваження відносяться до дискреційних повноважень державного виконавця, а відновлення порушеного права заявника підлягає у спосіб, передбачений частиною другою статті 451 ЦПК України, а саме, шляхом зобов`язання державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У справі «Soering vsUK» [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Виходячи з викладеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про визнання протиправними дій та повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григорян Олени Грайровни від 26 лютого 2020 року повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа від 19 лютого 2020 року у справі № 761/13085/14-ц та скасування такого повідомлення. В іншій частині вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року - скасувати.

Визнати протиправними дії та повідомлення головного державного виконавця Григорян О.Г. від 26 лютого 2020 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа від 19 лютого 2020 року у справі № 761/13085/14-ц.

Скасувати повідомлення головного державного виконавця Григорян О.Г. від 26 лютого 2020 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа від 19 лютого 2020 року у справі № 761/13085/14-ц.

В іншій частині скарги - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо

до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «18» серпня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді Л.Д. Махлай

О.І. Шкоріна