Дата документу 27.07.2020
Справа № 334/941/17
Провадження № 2/334/160/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Турбіної Т.Ф.,

при секретарі Лиходід А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 09.03.2011 року між ним та ОСОБА_1 , як фізичною-особою підприємцем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Підписуючи заяву, ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між нею та Банком Договір банківського обслуговування № Б/Н від 09.03.2011р. та взяла на себе зобов`язання виконувати умови Договору. У зв`язку із порушенням ОСОБА_1 умов зазначеного договору за нею утворилась заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 55678,05 грн., яку позивач просить стягнути.

В подальшому позивачем була подана заява про зміну підстави позову та позивач просив стягнути з ОСОБА_1 збитки від інфляції за весь час прострочення з 09.02.2014 по 01.07.2019 в розмірі 26770,11 грн. та 3% річних від простроченої суми за період з 09.02.2014 по 01.07.2019 в розмірі 4225,86 грн., що разом становить 30995,97 грн.

Відповідач ОСОБА_1 надала письмові заперечення в яких зазначила, що правовідносини між банком та нею виникли під час її підприємницької діяльності. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України висловлені в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у першій інстанції» (надалі по тексту - Пленум № 2) у пункті 4 зазначено: «Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.»

Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст.20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Позивач при зверненні до суду про стягнення заборгованості за господарським договором порушив правила підсудності, в зв`язку з цим просить провадження по справі закрити. Провести розгляд справи без участі відповідача та його представника адвоката Левицької Ю.В.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти пояснень відповідача та зазначив, що вимоги кредиторів фізичної особи-підприємця, чия діяльність була припинена, можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України, саме тому позов поданий до районного суду м.Запоріжжя.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідив матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач звертається до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 коштів, у зв`язку з невиконанням належним чином умов договору від 09.03.2011року, укладеного нею як фізичною-особою підприємцем, що не заперечується позивачем.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Статтею 173 Господарського кодексу України визначається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Статтею 175 ГК України зазначається, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання, у даному випадку банк та фізична-особа підприємець, є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Відповідно до ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Статтею 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Таким чином, аналізуючи у сукупності матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача - адвоката Левицької Ю.В. є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 200, 255 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду-якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.