Справа №431/2243/20
Провадження №2-з/431/14/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Суддя Старобільського районного суду Луганської області Форощук О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою про забезпечення позову, в якій посилалась на те, що 10.07.1999 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, за час перебування у шлюбі спільними зусиллями та за спільні кошти 12.02.2020 року ними було придбано автомобіль Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_1 вартістю 9700 доларів США, що еквівалентно 241 045 грн. На даний час вона має намір звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу і поділ спільного майна, вважає що ОСОБА_2 не має наміру ділити вказаний автомобіль або компенсувати його вартість та в подальшому продати спільний автомобіль без її згоди, що унеможливить виконання рішення суду про поділ майна. Придбання автомобіля було оформлено не належним чином, не було здійснено укладення договору купівлі-продажу, а було здійснено правочин видачі довіреності на автомобіль з правом його продажу що на її думку приховує правочин купівлі-продажу, вона має намір подати позов до ОСОБА_2 та власника автомобіля на якого здійснено реєстрацію автомобіля про визнання правочину удаваним, визнання договору купівлі-продажу дійсним та встановлення права власності на вказаний автомобіль. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість ОСОБА_2 відчужити спільний автомобіль. У зв`язку з чим просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль Volkswagen Passat, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 та забезпечити позов забороною вчиняти дії з відчуження та передачі права на відчуження вказаного автомобіля будь-яким іншим особам.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України заяву розглянуто без повідомлення учасників справи.

Стаття 150 ЦПК України встановлює види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Пунктом 2 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено вид забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії; пунктом 4 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено вид забезпечення позову як заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи неповинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи положення ч.3 ст.150 ЦПК України і роз`яснення у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року N9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», приймаючи до уваги, що з наданих заявником доказів, неможливо встановити що автомобіль взагалі належить або підлягає передачі ОСОБА_2 або ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд вважає за необхідне у задоволенні даної заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Керуючись ст.153 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд Луганської області в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя О.В. Форощук