ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8876/19 Номер провадження 22-ц/814/1485/20Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2020 року, ухвалене без участі сторін під головуванням судді Предоляк О.С., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

07 грудня 2019 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом на загальну суму 14534 гривні 89 копійок та судові витрати в сумі 1921,00 грн..

Підстави позову вмотивовував тим, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №б/н від 22 липня 2015 року, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 10930,04 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

При укладенні договору позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписані нею Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між ОСОБА_1 та банком, що підтверджується його підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Взяті на себе зобов`язання позичальник ОСОБА_1 не виконує. Станом на 19 листопада 2019 року її заборгованість перед банком складає 14534 грн.893 коп., з яких: 6383 грн. 31 коп. заборгованість за тілом кредиту; 2591 грн. 02 коп. заборгованість за відсотками, 5560 грн. 56 коп. заборгованість за пенею.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг у вигляді відкритої кредитної лінії без номеру від 22 липня 2015 року в сумі 6383 гривні 31 копійок та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 843 грн. 65 коп.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що не може бути взята до уваги правова позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки відповідачем не оспорювалися і не заперечувалися умови договору, договір не визнавався недійсним, не оспорений факт його укладення.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, вислови свою згоду з формою договору та його умовами.

Вважає, що суд неналежним чином дослідив докази, надані позивачем у підтвердження своїх позовних вимог, оскільки 22 липня 2015 року між сторонами була підписана генеральна угода на реструктуризацію боргу, умовами якої визначена відсоткова ставка за користування кредитними коштами.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 УПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Місцевий суд встановив, що між сторонами було укладено кредитний договір від 22.07.2015 року у вигляді заяви анкети підписаної сторонами. В якій не зазначено строку повернення кредиту, розмірів відсоткової та штрафних санкцій.

Суд вказав на те, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22.07.2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та стягненні пені за порушення умов кредиту.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень статей 526, 530, 1046, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).

Згідно чинного законодавства визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати штрафів та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2007 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, згідно якої погодився з тим, що цією заявою вона приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, які разом із пам`яткою клієнта і тарифами складає між нею та банком договір банківського обслуговування.

Заява-анкета не містить умов щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами та розміру штрафних санкцій. Наявний в матеріалах справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписаний відповідачем.

В зазначеній частині висновки місцевого суду є вірними.

Однак, з рішення місцевого суду вбачається, що місцевий суд взагалі не дав оцінку долученій до позовної заяви підписаної відповідачем та представником банку Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості.

Так, 22 липня 2015 року між сторонами підписано генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт( а.с.6)

Умовами цієї угоди сторони досягнули згоди про те, що розмір кредиту, наданий відповідачу становить 10930 гривень 04 копійки. Кошти надані на строк 36 місяців з 22 липня 2015 року по 31 липня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на побутові цілі зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості ( п.2.1 договору).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За своєю суттю генеральна угода є строковим договором. Після закінчення дії договору правовідносини між сторонами є охоронюваними та у позивача виникає право на стягнення грошових сум у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України. Однак зазначених позовних вимог банк не заявляв.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22 липня 2015 року, укладеного між сторонами, встановлено, що станом на 31 липня 2018 року заборгованість за відсотками нарахована в розмірі 1798 грн. 42 коп.

Саме вказаний розмір заборгованості за відсотками і підлягає стягненню з відповідачки.

Нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії генеральної угоди є неправомірним.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією ВСУ у справі за № 6-1412цс16 та з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18.

У відповідності з вимогами ст.ст. 12, 81 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апелянт зазначає, що суд неправомірно відмовив у стягненні пені.

Однак генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості не визначено розмір пені за порушення чи неналежне виконання умов зобов`язання, а міститься лише вказівка на ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг.

Позивачем не надано належних доказів у підтвердження того, що саме ті Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, які надані позивачем у підтвердження позовних вимог, були доведені до відому та погодженні з відповідачем при укладенні кредитного договору, як істотні умови останнього, оскільки не містять підпису позичальника.

Внаслідок цього, заявлені вимоги про стягнення заборгованості за пенею не підтверджені належними доказами.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду лише в тій частині, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів, які б належним чином засвідчували умови нарахування неустойки (пені) за неналежне виконання кредитного договору.

Висновок місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 5560 гривень 56 копійок ґрунтується на законі.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та ухвалення нового рішення в цій частині стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками в сумі 1798 гривень 42 копійки, всього стягнувши з відповідача 8181 гривню 73 копійки (6383,31 грн. заборгованість за тілом кредиту + 1798,42 грн. заборгованість за відсотками).

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних, підлягає зміні і рішення суду першої інстанції в частині розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи.

Так, пропорційно задоволеним позовним вимогам відшкодуванню підлягають 56,29 % сплаченого судового збору, що становить 1081 гривень 33 копійки (1921 х 56,29%).

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги підлягають компенсації з урахуванням норм ст. 141 ЦПК України, також пропорційно задоволеним позовним вимогам. Так, за рахунок відповідача слід компенсувати 1621 гривню 99 копійок сплаченого судового збору (з розрахунку 2881,50 х 56,29%).

Звідси, всього з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок компенсації судових витрат підлягають стягненню 2703 гривні 32 копійки.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 2 березня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

Ухвалити нове рішенняв цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1798 гривень 42 копійки - заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Змінити рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 2 березня 2020 року в частині стягнутого судового збору, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в рахунок компенсації судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції 1081 гривню 33 копійки та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в рахунок компенсації судового збору апеляційної інстанції 1621 гривню 99 копійок, всього, стягнувши - 2703 гривні 32 копійки.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук