КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 753/22108/19 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Мицик Ю.С.

09 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ЖБК «Захисник», ТОВ «ОСВ Практик» та просила визнати майнові права на частки в об`єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованих квартир за будівельними номерами:

71 (2 поверх, двокімнатна квартира площею 62,7 кв.м., що розташована у житловому будинку АДРЕСА_1 );

АДРЕСА_3 (2 поверх, двокімнатна квартира площею 63,8 кв.м., що розташована у житловому будинку АДРЕСА_1 ).

Зобов`язати ТОВ «ОСВ Практик» визнати за позивачем право власності на об`єкти незавершеного будівництва, шляхом передачі в натурі квартир за вищевказаними будівельними номерами.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3978/2020
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову. Заявник просить накласти арешт та заборони відчуження проінвестованих квартир за будівельними номерами: АДРЕСА_2 (2 поверх, двокімнатна квартира, загальною площею 62,7 кв.м.) та АДРЕСА_3 (2 поверх, двокімнатна квартира, загальною площею 63,8 кв.м.) у житловому будинку АДРЕСА_3 . Заборонити ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які дії реєстраційні дії, укладати будь-які правочини щодо відчуження спірних квартир за будівельними номерами: АДРЕСА_2 (2 поверх, двокімнатна квартира, загальною площею 62,7 кв. м.) та №138 (2 поверх, двокімнатна квартира, загальною площею 63,8 кв. м.) у житловому будинку АДРЕСА_2 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року заяву задоволено. Накладено арешт та заборонити відчуження проінвестованих квартир за будівельними номерами: АДРЕСА_2 ( 2 поверх, двокімнатна квартира, загальною площею 62,7 кв.м.) та АДРЕСА_3 (2 поверх, двокімнатна квартира,загальною площею 63,8 кв.м.), що розташовані у житловому будинку АДРЕСА_3 . Заборонено ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати будь-які правочини щодо відчуження спірних квартир за будівельними номерами: АДРЕСА_2 ( 2 поверх , двокімнатна квартира , загальною площею 62,7 кв. м.) та АДРЕСА_3 (2 поверх, двокімнатна квартира,загальною площею 63,8 кв. м.), що розташовані у житловому будинку АДРЕСА_3 .

В апеляційній скарзі ЖБК «Захисник» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні заяви. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивачем не було надано до суду належні та допустимі докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та що вказані види забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зазначає, що пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення заява не містить, як і доводів про відсутність необхідності вжиття таких заходів.

Звертає увагу на те, що між позивачем та ЖБК «Захисник» відсутні правовідносини, в тому числі договірні відносини та взаємні зобов`язання.

Відповідно до Договору генерального підряду на капітальне будівництво №2 ЖБК «Захисник» уповноважив ТОВ «ОСВ Практик» лише залучити інвесторів, а не продавати майнові права. На даний час до будівництва об`єкта не було залучено інвесторів в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність».

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ОСВ Практик» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказує на повідомлення ЖБК «Захисник» про те, що у зв`язку з розірванням договору майнові права на помешкання та приміщення, зазначені у п. 1.2 Договору анулюються, які проінвестовані інвесторами, у тому числі і ОСОБА_1 . Вказує на співрозмірність позовних вимог із застосованим заходом забезпечення позову.

Учасники цивільного процесу в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників цивільного процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції встановив, що між сторонами у справі дійсно виник цивільно-правовий спір про визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії, позивачем було надано до суду належні та допустимі докази, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та що вказані види забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать та встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що 20 червня 2014 року між ЖБК «Захисник» (замовник) та ТОВ «ОСВ Практик» було укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво №2 (а. с. 37-49).

Відповідно до п.1.1. вказаного договору генпідрядник зобов`язується на свій ризик своїми та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, умов договору та завдання замовника, а замовник зобов`язується прийняти закінчений будівництвом об`єкт та оплатити його в межах договірної ціни.

Відповідно до п.1.2. договору з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник» замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань.

В подальшому, 15.04.2015 між ТОВ «ОСВ Практик» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець передає у власність (продає), а покупецьприймає у власність (купує) майнові права на квартиру АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_3 за вказаною адресою.

Згідно з довідкою № 42 від 11.10.2019 виданою директором ТОВ «ОСВ Практик» Осипенко С.В. в тому, що ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 15.04.2015 між ТОВ «ОСВ Практик» та ОСОБА_1 є власником майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 сплатила 326 040 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ, що складає 100% вартості майнових прав та 80 360 грн. 00 коп. додатково за поліпшення віконних систем та системи опалення, у тому числі ПДВ, що разом складає 406400 грн. 00 коп.

Згідно з довідкою № 63 від 15.10.2019 виданою директором ТОВ «ОСВ Практик» Осипенко С.В. в тому, що ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 15.04.2015 між ТОВ «ОСВ Практик» та ОСОБА_1 є власником майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 сплатила 331 760 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ, що складає 100% вартості майнових прав та 84 880 грн. 00 коп. додатково за поліпшення віконних систем та системи опалення, у тому числі ПДВ, що разом складає 416 640 грн. 00 коп.

Відповідно до листа ЖБК «Захисник» вих. №20 від 15 липня 2019 року, який адресовано директору ТОВ «ОСВ Практик» Осипенку С.В., вказано, що роботи за договором генерального підряду на капітальне будівництво №2 від 20 червня 2014 року не виконані, а об`єкт будівництва не введений в експлуатацію та не переданий у власність замовнику, що є суттєвим порушенням умов договору.

Зазначено, що оскільки ТОВ «ОСВ Практик» суттєво порушило строки будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим закінчення будівництва у строк стало явно неможливим, керуючись нормами в Україні законодавства, а також рішенням загальних зборів членів ЖБК «Захисник», яке затверджено протоколом загальних зборів №02 від 04 липня 2019 року, було повідомлено про те, що ЖБК «Захисник» в односторонньому порядку відмовляється від своїх зобов`язань за договором та розриває договір повністю. Договір вважається розірваним з моменту одержання ТОВ «ОСВ Практик» цього повідомлення. Також зазначено про те, що генеральний підрядник протягом 5 календарних днів після отримання повідомлення має надати перелік осіб, які будуть включені в комісію з передачі об`єкта будівництва замовнику, повернути замовнику будівельний майданчик об`єкту будівництва, проектну документацію, розпочати передачу замовнику результатів будівельних робіт, матеріалів, документів, звірки фінансових розрахунків, відшкодувати збитки.

Окрім того, ЖБК «Захисник» також вказав, що у зв`язку із розірванням договору, майнові права на помешкання та приміщення, зазначені в п.1.2. договору анулюються (а. с. 105).

ОСОБА_1 зазначила, що квартири, які проінвестували інвестори, намагаються вилучити та є ризики подвійної реєстрації, оскільки договори купівлі-продажу укладені з ТОВ «ОСВ Практик» не підлягали обов`язковій державній реєстрації. Об`єкти інвестування у вигляді вищевказаних квартир, що будуються у складі житлового будинку не зданий в експлуатацію, не переданий позивачу по акту приймання-передачі, і, як наслідок, не оформлений в установленому законом порядку на праві власності на позивача, є ризики відчуження об`єктів інвестування,банкрутства забудовника, незаконні дії третіх осіб тощо.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом пункту 1 та 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції не встановлено, що вказаний предмет спору зареєстрований як об`єкт нерухомого майна та може виступати предметом забезпечення позовних вимог, протилежного не надано сторонами по справі та не містять таких доказів матеріали справи.

Позивачем та судом першої інстанції не наведено обставин про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду, а саме: реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, при тому, що вказане спірне майно ( квартири в житловому будинку) не зареєстровані в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання можливого рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Доводи ОСОБА_1 про ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення у випадку невжиття заходів забезпечення позову в заявленому вигляді необґрунтованими, оскільки спосіб забезпечення позову, який просив застосувати позивач і який було вжито судом першої інстанції, не є співмірним із заявленими позовними вимогами та не забезпечить виконання рішення суду.

Щодо доводів апелянта про те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову має містити 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Таким чином, чинним законодавством передбачено тільки два випадки, в яких суд зобов`язаний застосувати заходи зустрічного забезпечення позову.

Встановлено, що позивачем у заяві було зазначено, що заявлені нею позовні вимоги мають немайновий характер, а вжиття таких заходів не спричинить іншій стороні збитків, а тому вважає, що у застосуванні зустрічного забезпечення немає необхідності.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що зазначені позивачем заходи забезпечення позову не в повній мірі відповідають заявленим позовним вимогам, не є співмірними із позовними вимогами, а тому відсутні підстави для їх застосування.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків з неповним з`ясуванням обставин справи та порушенням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 2 ст. 376 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10.06.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова