Ухвала

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 487/567/19

провадження № 61-6631ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миколаївська Теплоелектроцентраль», третя особа - Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, про покладення обов`язку вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Миколаївська Теплоелектроцентраль» (далі - ПАТ «Миколаївська ТЕЦ») про покладення обов`язку вчинити певні дії.

Позов обґрунтувала тим, що вона є отримувачем послуг з постачання теплової енергії в опалювальний період 2018-2019 року, яка є житлово-комунальною послугою та яку ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» постачає до квартири АДРЕСА_1 . Також позивач отримує субсидію на оплату житлово-комунальних послуг.

28 грудня 2019 року позивач отримала субсидію на 2018-2019 року і в цей же день здійснила оплату теплової енергії за листопад та грудень 2018 року у розмірі 345,01 грн. 11 січня 2019 року позивач отримала рахунок-повідомлення за грудень 2018 року, в якому не вказано вищевказаного платежу.

Станом на 01 січня 2019 року позивачу нараховано заборгованість у розмірі 1 817,90 грн, яка включає в себе суму заборгованості за поточний опалюваний період та 1 319,33 грн заборгованості за попередній опалюваний період, яка є предметом оскарження в іншій цивільній справі.

18 січня 2019 року ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» направило позивачу «Попередження» № 28-ф66, відповідно до якого остання має заборгованість у розмірі 548,59 грн.

З вказаним попередженням ОСОБА_1 не погодилася та вважала, що ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» порушило принцип соціальної справедливості під час обрахунку спожитої позивачем теплової енергії, так як ним не враховано фактичний обсяг спожитої теплової енергії та застосовано невірний коригуючий коефіцієнт для розрахунку розміру витрат теплової енергії на потреби централізованого опалення, що призвело до незаконного нарахування завищеної плати за опалення, і, як наслідок, утворення боргу.

Ураховуючи наведене та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 остаточно просила зобов`язати ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» скасувати та списати з особового рахунку № НОМЕР_1 заборгованість у розмірі 348,80 грн за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, як таку що нарахована неправомірно.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» проведено нарахування за спожиту теплову енергію відповідно до показників приладу обліку у будинку АДРЕСА_1 , натомість позивач в своїх розрахунках посилається на коригуючі коефіцієнти, а не на показники приладу обліку, що є хибним та не відповідає положенням діючого законодавства. Тому ОСОБА_1 , як споживач житлово-комунальних послуг, не сплатила вартості фактично спожитих послуг з урахуванням розміру призначеної субсидії, що призвело до утворення заборгованості, яка розрахована з додержанням чинного законодавства.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є захист прав споживачів шляхом зобов`язання ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» скасувати та списати з особового рахунку № НОМЕР_1 заборгованість у розмірі 348,80 грн за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 348 80 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн*250=525 500 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі заявника немає посилання на зазначені випадки, як і на докази на їх підтвердження.

Доводи касаційної скарги хоча і містять посилання на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте в основному зводяться до незгоди зі встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миколаївська Теплоелектроцентраль», третя особа - Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, про покладення обов`язку вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний