ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8868/15-ц Головуючий суддя І інстанції Саркісян О. А.
Провадження № 22-ц/818/344/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.,

суддів: - Бурлака І.В.,Котелевець А.В.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Головка Ігоря Вячеславовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04 жовтня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Саркісян О.А., по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HAE2G114010129, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати останньому кредит у розмірі 35358,76 доларів США на термін до 23.07.2027 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Зазначив, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 05.08.2015 року має заборгованість у розмірі 31869 ( тридцять одна тисяча вісімсот шістдесят дев`ять) доларів 16 центів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2015 року складає 691879 (шістсот дев`яносто одна тисяча вісімсот сімдесят дев`ять) грн.38 к., з яка складається з заборгованості за кредитом 24831,01 долар США; заборгованості за процентами за користування кредитом-2167,49 доларів США; заборгованості за комісію за користування кредитом 460,80 доларівСША; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором -2881,31 долар США ; та штрафів 11,52 доларів США штраф фіксована частина; 1517,03 доларів США- штраф процентна складова.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі стягнути з відповідача31869 ( тридцять одна тисяча вісімсот шістдесят дев`ять) доларів 16 центів США, яка складається з заборгованості за кредитом 24831,01 долар США; заборгованості за процентами за користування кредитом 2167,49 доларів США; заборгованості за комісію за користування кредитом 460,80 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором -2881,31 долар США ; та штрафів 11,52 доларів США штраф фіксована частина; 1517,03 доларів США- штраф процентна складова; судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №НАЕ2G114010129 від 27.07.2007 року у сумі 31869 ( тридцять одна тисяча вісімсот шістдесят дев`ять) доларів 16 центів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2015 року складає 691879 (шістсот дев`яносто одна тисяча вісімсот сімдесят дев`ять) грн.38 к., з яких: 24831,01 долар США- заборгованість за тілом кредиту; 2167,49 доларів США- заборгованість по процентам за користування кредитом; 460,80 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 2881,31 долар США пеня; 11,52 доларів США- штраф фіксована частина; 1517,03 доларів США- штраф процентна складова.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Головко І.В. просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі; призначити по справі судово-економічну експертизу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вказав, що на підтвердження своїх вимог позивачем було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № HAE2G114010129 від 25 липня 2007 року станом на 05 серпня 2015 року, в якому міститься помилка щодо дати укладення договору кредиту. Розрахунок заборгованості є необгрунтований, оскільки містить заборгованість по сплаті комісії, яка умовами договору кредиту не передбачені. Крім того,

В порушення пунктів 3.7 і 7.1 Договору банком неправильно нараховувався розмір винагороди за надання фінансового інструменту, а саме: не 0,02%, а 0,2% (що складає 57,60 доларів США (п`ятдесят шість доларів США 60 центів), що в 10 разів більше за належну суму), що тягло за собою неправильне розподілення коштів, що надходили від позивача на погашення основного боргу та процентів в порядку, визначеному п. 3.3 Договору. У зв`язку з цим, з вини позивача, погашення поточної заборгованості здійснювалось в меншому розмірі, а нарахування процентів на залишок поточної заборгованості - навпаки, в більшому. Внаслідок цього у вказаному розрахунку є чотири графи, які заповнені з суттєвими помилками, а саме: 1) «залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)»; 2) «нараховано процентів на залишок поточної заборгованості за кредитом»; 3) «комісія нарахована»; 4) «сплачено комісії», що ввело суд в оману. Через це утворилась заборгованість, вказана в позові та в розрахунку позивача, яка була стягнута рішенням суду першої інстанції.

Вказав, що позивач в своєму розрахунку взагалі не вказує розмір платежів, які відповідач справляла щомісяця, виконуючи умови Договору, з липня 2007 року по листопад 2014 року, та яким чином банк розподіляв отримані кошти на погашення основного боргу та процентів. Без наявності даної інформації у розрахунку заборгованості, останній неможливо вважати належним безспірним доказом заборгованості.

Вважає необхідним зазначити, що разом з кредитним договором сторонами було укладено Додаток № 1 - графік погашення кредиту, за яким було встановлено щомісячну суму у розмірі 378,07 доларів США, яка є незмінною упродовж усього строку кредитування.

Пунктом 3.3. кредитного договору було обумовлено порядок розподілення банком щомісячного платежу на погашення заборгованості. Тобто яка черговість розподілення коштів на погашення тіла кредиту, відсотки та інших платежів.

Відповідач, у період з 25.07.2007 р. по 19.11.2014 р. належним чином виконувала умови кредитного договору, сплачуючи щомісяця 400 доларів США, що на 21,93 доларів США більше обов`язковий щомісячний платіж згідно договору, які згідно п.3.3. кредитного договору повинні були розподілитись на погашення тіла кредиту. Усього було виплачено банку 16,00 доларів США, що підтверджується копіями квитанцій, що були залучені до матеріалів справи. Однак, у розрахунку заборгованості позивача відсутня інформації про зарахування суми понад розміру мінімального щомісячного платежу на погашення тіла кредиту.

Вважає, що докази позивача, є недостовірними, з урахуванням помилок, виявлених в розрахунку заборгованості, наданому позивачем, і, проте, недостатніми, оскільки лише на підставі хибного розрахунку банку неможливо встановити дійсні обставини справи і прийняти правильне законне рішення.

Звертає увагу, що всупереч принципу змагальності суд не взяв до уваги надані відповідачем докази

Зазначає, що відповідач надала суду докази на підтвердження своїх заперечень, а саме: квитанції про сплату заборгованості за кредитним договором в період з 25 липня 2007 по 19 листопада 2014 року та самостійно складений на їх підставі розрахунок заборгованості основної суми боргу (тілом кредиту), відсотків та винагороди 0,02% за укладеними між сторонами кредитним договором, за яким сума заборгованості як за тілом кредиту, так і за процентами, значно менша. Суд безпідставно відхилив надані відповідачем докази, посилаючись на те, що у розрахунку заборгованості відповідача, окрім тіла та відсотків за кредитом не підраховано комісію за користування кредитом, яка умовами договору не передбачена. Ухвалами суду від 12.07.2016 р. та від 03.10.2019 р. у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи було відмовлено з тих підстав, що суд не потребує спеціальних знань в фінансовій сфері.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Представник АТ КБ «Приватбанк» заявив клопотання про розгляд скарги на його відсутності та з метою повного, всебічного розгляду справи просив долучити до матеріалів справи: довідку АТ КБ «Приватбанк» від 01.04.2020 про відсутність заборгованості по кредитному договору HAF2G114010129 від 25.07.2007, що був укладений між банком та ОСОБА_1 дата закриття кредиту 28.12.2008 року; відповідь від 07.02.202 банку ОСОБА_1 ; копію Договору факторингу № 1 від 01.11.2007; витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № 1 від 01.11.2007 (щодо кредитного договору HAF2G114010129 від 25.07.2007).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про її розгляд, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно положень ст.ст. 131, 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував умови кредитного договору, і вважав цей факт доведеним в ході дослідження наявних матеріалів цивільної справи, а тому сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд відхилив заперечення відповідача, про неправильність зробленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором та оцінювались в нарадчій кімнаті надані відповідачкою копії квитанцій про оплату за кредитним договором та зроблений нею розрахунок заборгованості, по результатам якого ці доводи та наданий розрахунок не приймаються судом до уваги з тих підстав, що в ньому відповідачка розподіляє суму оплати за кредитним договором тільки на проценти та тіло кредиту, не дивлячись на те, що нараховувалася комісія за користування кредитом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Судовим розглядом встановлено, що 27.07.2007 року між Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № HAE2G114010129.

Відповідно до п. 7.1 банк надав відповідачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 27.07.2007 року по 23.07.2017 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 35358,76 доларів США на наступні цілі: 28800,00 доларів США на придбання однокімнатної квартири, а також у розмірі 6558,75 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 відсотка на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,75 % від суми виданого кредиту ку момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважається період з 20 по 25 кожного місяця. Погашення кредиту проводиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту. (Додаток №1).

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору за користування кредитом у період з дати підписання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник в період сплати повинен сплачувати відсотки в розмірі, зазначеному у п.7.1 змінної частини даного договору.

Згідно п.3.2 кредитного договору при порушення позичальником зобов`язань за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п.7.4 змінної частини договору на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п.1.1 суми щомісячного платежу за кредитним договором. При встановленні банком у порядку, передбаченому п.2.3.2 зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки.

Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача надав до суду апеляційної інстанції довідки, які не зміг вчасно отримати з вини відповідача, про те, що ОСОБА_1 станом на 01.01.2020 не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк».(а.с. 247 т.2) і цей новий доказ відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України з огляду на поважність вказаної причини затримки подання до суду першої інстанції колегія суддів приймає до розгляду.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 01.04.2020 відсутня заборгованості по кредитному договору HAF2G114010129 від 25.07.2007, що був укладений між банком та ОСОБА_1 дата закриття кредиту 28.12.2008 року (а.с. 31 т. 2). За змістом відповіді банку ОСОБА_1 від 07.02.2020 банк скористався передбаченим ст. 512 ЦК України правом та 28.12.2007 відступив право вимоги за кредитним договором HAF2G114010129 від 25.07.2007 Публічному акціонерному товариству «Акцент-Банк» (а.с. 32 т. 2). Згідно договору факторингу № 1 від 01.11.2007, укладеного між «Приватбанком» та «Акцепт Банком» та Додатку № 4 до цього договору позивач дійсно передав до «Акцепт Банку» право вимоги за вказаним Договором кредиту HAF2G114010129 від 25.07.2007 (а.с. 33-37 т. 1).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином, на день звернення до суду з позовом, у позивача внаслідок передання ним своїх прав вимоги ПАТ «Акцент-Банку» за кредитним договором, було відсутнє право вимоги на стягнення заборгованості, передбачене згаданими нормами ст.ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив своє рішення при неповному з`ясуванні згаданих обставин справи щодо наявності у позивача права вимоги за кредитним договором на день звернення до суду з позовом, при недоведеності цих обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, внаслідок чого суд помилився із застосуванням норм матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції з цих підстав задовольняє скаргу, скасовує оскаржене рішення суду повністю та ухвалює нове про відмову у задоволенні позову, за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Головка Ігоря Вячеславовича задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04 жовтня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, які продовжуються на строк карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції «COVID-19», може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 червня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.