ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

29 липня 2020 року

м. Харків

справа № 638/282/19

провадження № 22-ц/818/1438/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

заявник : ОСОБА_1

заінтересована особа: Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Харківська міська рада про встановлення факту проживання сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, з апеляційною скаргою Харківської міської ради в особі представника Лях Ірини Юріївни, на рішення Дзержинського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року, постановлене в складі судді Шишкіна О.В., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтовуючи свою позовну заяву посилалась на те, що у 1962 році ОСОБА_2 та ОСОБА_1 познайомились. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 . Після смерті матері ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ОСОБА_1 почала періодично проживати з останнім у його квартирі АДРЕСА_1 . З 1990 року ОСОБА_1 переїхала до ОСОБА_2 і з зазначеного часу по ІНФОРМАЦІЯ_6 (день смерті) проживала з останнім однією сім`єю у не зареєстрованому шлюбі у його квартирі АДРЕСА_1 .

27.10.1998 року Московський районний суд м. Харкова за результатом розгляду справи № 2-2932 прийняв рішення про визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3

09.10.2001 року Виконавчий комітет Дзержинської районної ради прийняв рішення за № 178/38 про встановлення опіки та призначив ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що документально підтверджується свідоцтвом про смерть , НОМЕР_2 видане 30.03.2018 року.

Отже, вказує, що вона спільно проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю у період часу з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 по день смерті. Зазначає, що за період спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільні витрати, оплачували комунальні послуги, їжу, одяг, спільно придбали майно для спільного використання і т. д. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 був визнаний недієздатним, а ОСОБА_1 була його опікуном, остання регулярно дбала і здійснювала опіку над ОСОБА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період часу з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 - до часу смерті останнього.

В апеляційній скарзі представник Харківської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове, яким заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що в своїй заяві ОСОБА_1 зазначала, що встановлення факту проживання однією сім*єю їй необхідне для реалізації її права на спадкування майна померлого ОСОБА_2 , як спадкоємця четвертої черги за законом, що підтверджено її зверненням до Шостої ХДНК із заявою про прийняття спадщини - квартири АДРЕСА_1 та підтверджено Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 51482447 від 04.04.2018 року. Тобто в даному випадку виник спір про право на спадщину. Звертають увагу на те, що заявницею не було надано жодного доказу щодо підтвердження факту проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Наголошує на тому, що встановлення факту проживання однією сім*єю в даному випадку тягне за собою не тільки вирішення питання щодо існування між сторонами відносин, притаманних подружжю, а і поширюється на правовідносини, пов`язані зі спадкуванням, що в свою чергу свідчить про наявність спору про право та неможливості розгляду даної справи у порядку окремого провадження.

ОСОБА_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що з 1990 року ОСОБА_1 проживала однією сім*єю у незареєстрованому шлюбі разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Вказує, що 09.10.2001 року Виконавчий комітет Дзержинської районної ради своїм рішенням встановив опікуном ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , тобто ОСОБА_1 дбала про ОСОБА_2 , створювала необхідні побутові умови, забезпечувала останнього доглядом та піклуванням. Зазначає, що факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім*єю також підтверджено в судовому засіданні свідками. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_2 . Наразі ОСОБА_1 продовжує проживати у квартирі АДРЕСА_1 та має намір вступити у спадщину на майно, що належало на праві власності ОСОБА_2 , оскільки прожила з останнім 28 років. Наголошує, що будь-яких спірних правовідносин із іншими спадкоємцями щодо вступу у спадщину на майно, що належало ОСОБА_2 у ОСОБА_1 не виникало, оскільки ОСОБА_1 є єдиною особою, яка перебувала із ОСОБА_2 у сімейних відносинах. Вважає, що посилання Харківської міської ради на те, що встановлення факту впливає на права Харківської міської ради щодо можливого звернення із заявою про визнання спадщини відумерлою не відповідають приписам ЦК України.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга представника Харківської міської ради підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду міста Харкова від 27.10.1998 року ОСОБА_4 , 1939 року народження визнано недієздатним.

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради міста Харкова від 09.10.2001 № 178/38 ОСОБА_1 призначено опікуном ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про смерть від 30.03.2018 року серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу обґрунтовувала свою заяву тим, що проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю у період з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 по день його смерті. Вказувала, що у період спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільні витрати, оплачували комунальні послуги, їжу, одяг, спільно придбали майно для спільного використання і т. д.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (пункт 5 частини першоїстатті 315 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплений обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положення статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Тобто з наведеного слідує, що при застосуванні положень статті 74 СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суди повинні встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Представник Харківської міської ради вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю.

Між тим, судом першої інстанції були допитані свідки, які підтвердили факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність відносин притаманних подружжю.

Допит свідків проведений судом у відповідності до вимог ст. 230 ЦПК України, свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і за відмову від давання показань, про що склали присягу.

Відсутні підстави вважати, що свідки зацікавлені у вирішенні справи на користь ОСОБА_1 або давали завідомо неправдиві показання.

Відомості, повідомлені свідками, не спростовані Харківською міською радою.

Суд проаналізував покази свідків, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного з наданих сторонами доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, та вважав встановленим факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з 1990 року по 23 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як свідчать матеріали справи, а саме з копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що її шлюб з ОСОБА_5 було розірвано 24.06.2008 року.

Згідно відповіді Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відомості актових записів про шлюб відносно ОСОБА_2 відсутні, перевірку перевірено з 01.01.1955 року. Також перевірку проведено по Державному реєстру актів цивільного стану громадян.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 до 24.06.2008 року перебувала в іншому шлюбі, тому не могла проживати однією сім`єю з ОСОБА_2 в розумінні ст. 74 СК України.

Отже, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визначення періоду спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, вважає, що в цій частині необхідно рішення суду першої інстанції змінити та встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з 25 червня 2008 року, тобто після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з іншою особою, по 23 березня 2018 року - до часу смерті ОСОБА_2 .

Представник Харківської міської ради вважає, що між ОСОБА_1 та Харківською міською радою виник спір про право, тому заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без розгляду.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини (а.с. 140), інші спадкоємці у ОСОБА_2 відсутні, заяв про прийняття спадщини не подавали, інших осіб, зареєстрованих за місцем проживання ОСОБА_2 не було (а.с. 155).

За наведених обставин, у разі встановлення факту, про який просить ОСОБА_1 потреба у подальшому зверненні до суду з позовом у заявниці не виникне, отже спір про право відсутній.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради в особі представника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року змінити в частині періоду проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 25 червня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 - до часу смерті останнього.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна