Дата документу 09.06.2020 Справа № 313/1520/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 313/1520/19 Головуючий у 1 інстанції Нагорний А.О.
Провадження №22ц/807/1571/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Веселівського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що у вересні 2018 року, в магазині побутової техніки «КОМФІ» нею було придбано телевізор НОМЕР_1 НОМЕР_2 вартістю 14165,83 грн. та звуковий проектор Samsung HW-M450/RU вартістю 5999,17 грн. Проте, у жовтні 2018 року ОСОБА_1 зловживаючи її довірою, так як сторони мали приятельські стосунки, заволодів вищезазначеним майном. З даного приводу позивач подала до Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГКНП у Запорізькій області, письмове повідомлення про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 вказувала, що вирішити питання мирним шляхом є неможливим, у зв`язку з чим просила суд витребувати у ОСОБА_1 належне їй майно: телевізор НОМЕР_1 НОМЕР_2 вартістю 14165,83 грн. та звуковий проектор Samsung HW-M450/RU вартістю 5999,17 грн. та передати їй. Судові витрати у справі покласти на відповідача.

Рішенням Веселівського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2019 року позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 належне ОСОБА_3 майно: телевізор НОМЕР_1 НОМЕР_2 вартістю 14165,83 грн. та звуковий проектор Samsung HW-M450/RU вартістю 5999,17 грн. та передано його ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, встановленим обставинам та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що 05 вересня 218 року позивачем придбано у кредит вказану побутову техніку, а відразу після оформлення кредиту, вказане майно за домовленістю між сторонами було передано ОСОБА_1 . Скаржник, в свою чергу, зобов`язався щомісячно сплачуючи вартість кредиту шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_3 . Вказані обставини підтверджуються копіями банківських квитанції на загальну суму 8706,52 грн. За таких обставин, ОСОБА_1 фактично придбав у кредит телевізор НОМЕР_1 НОМЕР_2 вартістю 14165,83 грн. та звуковий проектор Samsung HW-M450/RU вартістю 5999,17 грн., за які щомісячно розраховувся з ОСОБА_3 , на яку лише формально було оформлено кредитні правовідносини, а отже у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог.

Скаржник також посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства, допущені у зв`язку з розглядом справи за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що позбавило його можливості надати докази неправомірності позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В порядку ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_3 направила відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з аргументацією та доводами, викладеними в ній. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначає, що вказані в апеляційній скарзі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Однак відповідачем визнається факт, що саме нею за власні кошти було придбано спірне майно, та те, що станом на сьогоднішній день майно знаходиться у ОСОБА_1 . Просила залишити рішення Веселівського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 вересня 2018 року, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (а.с. 5-8, 9). За умовами договору ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 19362 грн.

На вказану суму, позивачем ОСОБА_3 05 вересня 2018 року в магазині побутової техніки « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано у кредит телевізор НОМЕР_1 НОМЕР_2 вартістю 14165,83 грн. та звуковий проектор Samsung HW-M450/RU вартістю 5999,17 грн. Вказані обставини підтверджуються видатковою накладною № ЧМLС2 0091 від 05 вересня 2018 року та квитанцією про сплату вартості телевізора та видатковою накладною № ЧМLС2 0075 від 09 грудня 2018 року і квитанцією про сплату вартості звукового проектору (а.с. 10-13).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнають, що спірне рухоме майно перебуває у володінні останнього.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Положення статті 1212 ЦК України, яка визначає порядок та підстави повернення безпідставно набутого майна, слід застосовувати у позадоговірних відносинах за відсутності відповідного договірного регулювання спірних відносин.

Вказана правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №365/810/16, провадження №61-16016св18.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що між сторонами укладено усуну домовленість, відповідно до якої, спірне рухоме майно було передану ОСОБА_1 , а він, в свою чергу зобов`язався щомісячну вартість кредиту шляхом перерахування грошових коштів у сумі 807 грн. щомісячно до 05 вересня 2019 року та 1380 грн. щомісячно після 05 вересня 2019 року на картковий рахунок ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На підтвердження своїх доводів скаржником додано до апеляційної скарги копії квитанцій про перерахування на картковий рахунок ОСОБА_5 грошових коштів на загальну суму 8706,52 грн. (а.с. 35, 36). Втім, колегією суддів не приймаються зазначені докази в якості підтвердження договірних стосунків щодо спірного рухомого майна між сторонами, з підстав їх неналежності.

Так, у долучених скаржником квитанціях не зазначені призначення платежів, що виключає можливість встановити їх сплату на виконання домовленості, про яку зазначає ОСОБА_1 , суми, зазначені у квитанціях також не співпадають із сумами домовленості, на яку посилається скаржник. Крім того, платником у зазначених квитанціях зазначена ОСОБА_6 , особа, яка не є стороною у вказаній справі.

Згідно з ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

За таких обставин, оскільки відповідачем не доведено наявність між сторонами договірних відносин, не доведено законних підстав перебування спірного майна у його володінні, проте, в апеляційній скарзі визнається, що телевізор та звуковий проектор придбаний за кошти ОСОБА_3 , перебуває у його володінні, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим.

Втім колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутись до суду з позовом про повернення безпідставно набутих коштів, за наявності належних та допустимих доказів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов`язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння у зв`язку з не доведенням відповідачем правомірності володіння спірним майном.

Також, не приймаються колегією суддів доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушенням норм процесуального права, допущеними судом першої інстанції, який розглянув справу за відсутності відповідача, який не був повідомлений про дату засідання.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини «справедливість», що є вимогою статті 6 Конвенції не є «основною» справедливістю, а «процесуальною». Стаття 6 Конвенції гарантує тільки «процесуальну» справедливість, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v.Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції).

Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція про захист прав та основоположних свобод, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п. 38). Принцип рівності був неодноразово застосований ЄСПЛ і у справах щодо України (справа «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03), рішення від 15 травня 2008 р.)

Цей принцип запроваджено і статтею 12 ЦПК, де прямо зазначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що доводи скаржника були ретельно досліджені колегією суддів, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Веселівського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 09 червня 2020 року.

Головуючий

Судді: