Справа № 489/57/20
Номер провадження 2/489/1190/20
РІШЕННЯ

Іменем України

03 червня 2020 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Смєрдової К. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (далі - позивачі) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (далі - відповідач) про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення

встановив

В січні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення. Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 ). У вказаній квартирі зареєстровані та проживали позивачі, в тому числі неповнолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.07.2007 між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір (в забезпечення виконання договору про іпотечний борг № 745-04/07, укладеного 20.07.2007 між ОСОБА_3 та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк"), відповідно до умов якого остання передала в іпотеку квартиру.

20.11.2019 квартиру силоміць захопили особи, що представились представниками відповідача. Вони встановили сигналізацію та перекрили позивачам доступ до квартири, яка є єдиним житлом для позивачів.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 16.10.2019 право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем. Представник відповідача наголосив на тому, що тривалий строк користування позивачами спірною квартирою, враховуючи зміну власника, членами сім`ї якого вони не є, не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування житлом на власний розсуд. просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримала.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в задоволенні вимог.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.02.1993, квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно з договором дарування від 12.08.1994, ОСОБА_5 подарував належну йому частину квартири ОСОБА_6 . Відповідно до реєстраційного напису, в бюро технічної інвентаризації право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_6

З довідки № 19/98 від 11.12.2019, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Лазурит лайт", вбачається, що квартира належить ОСОБА_1 , разом з нею зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .

З позовної заяви позивачів вбачається, що 20.07.2007 між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір (в забезпечення виконання договору про іпотечний борг № 745-04/07, укладеного 20.07.2007 між ОСОБА_3 та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк"), відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру.

Відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва № 2-832/11 від 22.02.2011, з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" було стягнуто заборгованість за договором про іпотечний борг № 745-04/07 від 20.07.2007 в розмірі 343 838, 79 грн. та судові витрати у розмірі 1950, 00 грн.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 27.11.2019, встановлено, що 16.10.2019 було звернено стягнення на предмет іпотеки (на квартиру) шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Право власності на квартиру зареєстровано за ТОВ "Кредитні ініціативи".

Між сторонами виник спір щодо незаконного виселення позивачів та усунення перешкод шляхом вселення до квартири.

Згідно із ст. 150 Житлового кодексу України РСР (далі - ЖК УРСР), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

За частинами 1, 2 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Як вбачається з позовної заяви, позивачів було силоміць позбавлено права користування житловим приміщенням. На підтвердження цього факту представником позивача надано суду докази звернення ОСОБА_4 до поліції.

Дослідивши копії заяв та пояснень ОСОБА_4 , а також електронний рапорт з якого вбачається, що 20.11.2019 о 09 год. 04 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що співробітники банку відбирають квартиру без рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виселення позивачів не було добровільним, рішення суду про виселення відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа, права якої порушено, невизнано або оспорено має право на захист такого права.

Статтею 16 ЦК України визначено захист цивільних прав та інтересів судом. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Виселення з іпотечного житла врегульовано ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, яка передбачає звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, у разі якщо мешканці іпотечного житла не звільняють його добровільно після звернення стягнення на предмет іпотеки, їх може бути примусово виселено лише на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що до моменту виселення позивачів, вони були зареєстровані і на законних підставах проживали у квартирі.

Відповідач створює перешкоди позивачам у користуванні квартирою, шляхом встановлення на вхідних (перших) дверях замку ключа від якого у позивачів не має.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Тобто, навіть за наявності зареєстрованого права власності відповідача на квартиру, враховуючи що виселення було не добровільним та мало відбуватись за рішенням суду, позивачі мають право на захист права користування квартирою.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у розмірі 1280,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив

Задовольнити позов.

Вселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" судовий збір в сумі 840,80 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", , адреса: 04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09.06.2020.

Суддя В. В. Кокорєв