ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/950/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/3207/19 Категорія: на ухвалу Льон О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Бобрицька сільська рада Канівського району Черкаської області;

особа, яка подала апеляційну скаргу - представник позивача адвокат Бовшик Микола Юрійович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бовшика Миколи Юрійовича на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області про часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року адвокат Бовшик Микола Юрійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що їй від жителів с. Бобриця Канівського р-ну стало відомо, що поряд з її земельною ділянкою, кадастровий номер 0:01:001:0432, буде побудована автозаправна станція. Пізніше на сайті Бобрицької ОТГ було розміщено «Інвестиційну пропозицію автозаправної станції», згідно якої будівництво АЗС планується на земельній ділянці площею 2 га, кадастровий номер :01:001:0457.

Згодом, позивачу стало відомо, що п.1.14 рішенням Бобрицької сільської ради № 10-11 від 01 листопада 2019 надано дозвіл виконавчому комітету Бобрицької сільської ради на розробку технічної документації землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 25,3617 га, кадастровий номер: :01:001:0457, яка розташована в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області на дві земельні ділянки площею 23,3617 га та 2,0000 га. Відстань між земельною ділянкою ОСОБА_1 та земельної ділянки, на якій планується будівництво АЗС, становить 300 метрів.

Цільове призначення земельної ділянки площею, яка перебуває у власності ОСОБА_1 є індивідуальне садівництво. На вказаній земельній ділянці позивач займається вирощуванням плодових, ягідних і горіхоплідних культур для одержання плодів та бджільництвом.

Позивач вказує, що будівництво АЗС та безпосередня діяльність АЗС поряд із належною їй земельною ділянкою спричинить значний шкідливий вплив на рослини і дерева, що на ній ростуть. Вважає, що п. 1.4 рішення Бобрицької сільської ради № 10-11 від 01 листопада 2019 року порушує права та законні інтереси позивача та є таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, позивач просив суд скасувати пункт 1.4. рішення Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області № 10-11 від 01 листопада 2019 року про надання виконавчому комітету Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області дозволу на розробку технічної документації землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 25,3617 га, кадастровий номер: :01:001:0457, яка розташована в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області (Грищинецький старостинський округ, за межами населеного пункту) на дві земельні ділянки площею 23,3617 га та 2,0000 га.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала обґрунтована тим, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

Правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.

Тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим документом.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник позивачки адвокат Бовшик Микола Юрійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі вказує, що ОСОБА_1 не зверталась до Бобрицької сільської ради з будь-якими заявами про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи будь-якої іншої дозвільної документації. У даному випадку оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії саме щодо заявника, який просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що даний спір виник у зв`язку з порушенням відповідачем вимог статей 103, 104 ЗК України, що у свою чергу, порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 як власника земельної ділянки, що межує з земельною ділянкою щодо якої прийняте оскаржуване рішення. Тому, на думку скаржника, даний спір має приватноправовий характер, що виникає з земельних відносин, і його слід розглядати за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства.

Крім того, скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції під час судового розгляду не було розглянуто клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі.

Представник Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області - адвокат Хорошун Оксана Володимирівна подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

У відзиві вказує, що позивач не є учасником правовідносин з приводу надання рішенням Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області від 01 листопада 2019 року дозволу на розробку технічної документації землеустрою щодо поділу земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах Бобрицької сільської ради, на дві земельні ділянки площею 23,3617 га та 2,000 га, і дане рішення не може впливати на цивільне право позивача.

Зазначає, що вказане рішення органу місцевого самоврядування не стосується надання у власність земельної ділянки, а ним лише надано дозвіл на розробку технічної документації землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 25,3617 га.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи учасники справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства. При цьому суд першої інстанції керувався положеннями статей 116, 118, 122, 186 ЗК України, якими визначено підстави, порядок, строки передачі земельних ділянок у власність громадянами та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зокрема, у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 924/174/18, від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16, від 19 червня 2018 року у справі № 922/864/17 Велика Палата Верховного суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування. Проект технічної документації земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом.

Якщо особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту технічної документації щодо земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 912/2730/18).

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 661/3925/16-а).

Підставами для звернення із позовною заявою про часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування позивач як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі вказує порушення відповідачем - Бобрицькою сільською радою Канівського району Черкаської області положень статей 103, 104 Земельного кодексу України, що порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 як власника земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою щодо якої прийняте оскаржуване рішення.

Так, позивачка вважає, що рішення Бобрицької сільської ради № 10-11 від 01 листопада 2019 року, яким надано дозвіл на розробку технічної документації землеустрою щодо поділу земельної ділянки, яка межує із належною позивачці земельною ділянкою, порушує права власності та користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , оскільки на земельній ділянці, належній територіальній громаді Бобрицької сільської ради, планується побудова АЗС, що на думку позивачки завдасть шкідливого впливу її земельній ділянці.

При цьому ОСОБА_1 не оспорює правильність проведення процедури та прийняття рішення Бобрицької сільської ради № 10-11 від 01 листопада 2019 року, як суб`єкта владних повноважень.

Тобто ОСОБА_1 звертається до Бобрицької сільської ради із даним позовом, як до власника земельної ділянки, яка межує із належною позивачці земельною ділянкою.

Враховуючи наведене, оскільки позивачка ОСОБА_1 вбачає у наслідках, спричинених рішенням Бобрицької сільської ради № 10-11 від 01 листопада 2019 року, порушення її прав, пов`язаних із реалізацією майнових прав на належну їй земельну ділянку, то визнання незаконним вказаного рішення органу місцевого самоврядування є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Отже правовідносини, що виникли між сторонами мають приватноправовий характер та виникли із земельних правовідносин. Тому вказаний спір повинен розглядатись за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства, як помилково вважав суд першої інстанції.

Застосування судом першої інстанції правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, не зовсім відповідає обставинам даної справи. Так, у справі, яка переглядалась Верховним Судом, особа звернулась із позовом про скасування наказу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки вважала, що відповідачами ГУ Держгеокадастру в Київській області, відділом Держгеокадастру в Тетіївському районі Київської області допущено протиправну бездіяльність щодо ненадання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою та протиправно надано вказаний дозвіл третій особі. Тому Верховний Суд прийшов до висновку, що такий спір є публічно-правовим та повинен розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

У справі, що переглядається апеляційним судом, позивачка не зверталась до відповідача із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою та не оспорює правильність надання такого дозволу, а вважає, що наслідки прийняття вказаного рішення відповідачем порушують її право власності та користування належною їй земельною ділянкою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції помилково вирішено, що справа за позовом ОСОБА_1 до Бобрицької сільської ради про часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та закрито провадження у справі.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги представника позивачки - адвоката Бовшика М.Ю., скасування ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, що представником позивачки 20 січня 2020 року було подано клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі, яке не було вирішено судом першої інстанції відповідно до норм цивільного процесуального законодавства.

Керуючись статтями 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бовшика Миколи Юрійовича задовольнити.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області про часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 та пунктом 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Н.І. Гончар

С.І. Бондаренко

О.М. Новіков