Номер провадження: 22-ц/813/5730/20
Номер справи місцевого суду: 491/729/19
Головуючий у першій інстанції Желясков О. О.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу №491/729/19 за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 15 січня 2020 року у складі судді Желяскова О.О., -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк», звернувшись 23 липня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2016 року, за яким для придбання транспортного засобу надано в кредит 50500,00 грн. на строк з 10 червня 2014 року по 9 червня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом 19,7% річних. Кредит забезпечено фінансовою порукою ОСОБА_3 за Договором поруки №007/197/2П/А-14 від 10 червня 2014 року. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором банк звернувся до суду про стягнення заборгованості. Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 4 жовтня 2016 року в справі №491/738/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 40959,89 грн. та судові витрати в сумі 1378,00 грн. Рішення суду виконано несвоєчасно, з огляду на що утворилась за період з 23 червня 2016 року по 27 травня 2019 року заборгованість за процентами в сумі 8822,93 грн. Посилаючись на вказані обставини, положення статей 625, 1054 ЦК України, позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку за Кредитним договором №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року заборгованість по процентам за період з 23 червня 2016 року по 27 травня 2019 року в сумі 8822,93 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн. (а.с.2-4).

Ухвалою судді Ананьївського районного суду Одеської області від 19 вересня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.44).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позов не визнали, зазначивши що, надіславши у відповідності до частини 2 статті 1050 ЦК України вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором та отримав право пред`явити позов до позичальника про стягнення всієї суми заборгованості. Тому, після вступу в силу судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, строк кредитного договору закінчився, а, відтак, з цього моменту банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки (а.с.60-61, 63-64).

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 15 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.68-73).

Висновок суду мотивовано тим, що вимоги про стягнення заборгованості за процентами заявлено з підставі частини 1 статті 625 ЦК України, проте із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за період з 23 червня 2016 року по 27 травня 2019 року встановлено, що банком при розрахунку суми процентів, які нараховуються на суму заборгованості за кредитом, використовувалась процентна ставка, визначена підпункту 1.4.1 пункту 1.4 Розділу 1 «Предмет договору» Кредитного договору, а при розрахунку суми процентів, які нараховуються на суму простроченої заборгованості, процентна ставка 24,7 %, яка передбачена підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 Розділу 1 «Предмет договору» Кредитного договору. На основі положень конкретного укладеного Кредитного договору у даній справі суд дійшов висновку, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Банк скористався передбаченим частиною 2 статті 1050 ЦК України правом та звернувся 6 липня 2016 року до суду з позовом про стягнення заборгованості, за результатами розгляду якого ухвалено рішення про стягнення на користь банку з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором в сумі 40959,89 грн. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. З умов Кредитного договору №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року не вбачається, що ним визначено розмір процентів, які мають сплачуватися позичальником після строку дії кредитного договору. Тому, позивач мав нараховувати проценти на заборгованість за кредитом в розмірах, визначених частиною 2 статті 625 ЦК України, проте такий розрахунок відсутній. Суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок заборгованості у визначених частиною 2 статті 625 ЦК України розмірах, оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитом періодично зменшувалась, як шляхом внесення відповідачем коштів, так і іншими шляхами, що унеможливлює встановлення судом заборгованості за кредитним договором станом на певну дату для обрахунку річних відсотків. У рішенні, суд послався на правову позицію, висловлену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» на рішення суду.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в тому, що суд відмовив в позові, пославшись на позицію Верховного Суду в справі №444/9519/12, згідно якій право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Однак, дана правова позиція застосуванню не підлягає, так як у банку з позивачкою чітко зазначено в договорі, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами за весь термін фактичного користування кредитом (п.1.4 Кредитного договору №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року). Тобто, нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування було б неможливим, якби у спірному договорі відсутня була б умова, яка передбачала щомісячну сплату відсотків до повного повернення суми кредиту. Закінчення строку договору, належно виконаного лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що сторони погодили строк кредитування (графік погашення кредиту з розстроченням платежу), термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Банк скористався правом, передбаченим частиною 2 статті 1050 ЦК України, пред`явивши позов про сплату простроченої заборгованості за кредитом та відсотками за кредитним договором та дострокового погашення в повному обсязі заборгованості за кредитним договором, строк сплати якої згідно з графіком ще не настав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі №910/1238/17 зроблено висновок про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, то як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду в справі №910/1238/17 полягає в тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Згідно з положенням пункту 1.4 Кредитного договору №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року проценти нараховуються за зобов`язаннями з дня одержання кредиту до дня його погашення, тобто після 9 червня 2019 року нарахування процентів є платою за неправомірне користування кредитом. Відповідно до вказаних пунктів у випадку порушення позичальником строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки, порядок нарахування та сплата яких встановлюється згідно договору. З огляду на викладене банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Між публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) укладено Кредитний договір №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року, за яким надано кредит 50500,00 грн. під 19,7 % річних строком кредитування з 10 червня 2014 року по 9 червня 2019 року (а.с.7-12).

Виконання зобов`язань за Кредитним договором №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року забезпечено укладеним між публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) Договором поруки №007/197/2П-2/А-14 від 10 червня 2014 року (а.с.13-14).

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 4 жовтня 2016 року в справі №491/738/16-ц стягнуто з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» за укладеним між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 . Кредитним договором №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року заборгованість станом на 22 червня 2016 року в загальній сумі 40959,98 грн.; розподілені судові витрати (а.с.15-17).

Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №54080840 від 28 лютого 2018 року державного виконавця Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лисенко Н.Б. виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого листа №491/738/16-ц, виданого 4 жовтня 2016 року Ананьївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом в розмірі 40959,89 грн. на користь ПАТ «Укргазбанк» (солідарно) закінчено у зв`язку з погашенням в повному обсязі за виконавчим документом боргу в сумі 40959,89 грн. (а.с.65,66).

23 липня 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» пред`явлено до позичальника та поручителя позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих за період з 23 червня 2016 року по 27 травня 2019 року за Кредитним договором №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року, тобто нарахованих за період після того, як достроково стягнуто заборгованість рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 4 жовтня 2016 року (а.с.5-6).

Позовні вимоги, рівно як і доводи апеляційної скарги в частині права на стягнення заборгованості по процентам, донарахованих після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення кредиту, нарахованих процентів тощо, обґрунтовано посиланням на пункт 1.4 Кредитного договору №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року щодо умов кредитування, який, згідно доводів банку, передбачає щомісячне нарахування процентів по договору до повного погашення заборгованості по кредиту.

Так, за змістом тексту пункту 1.4 Кредитного договору №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року «позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами за весь термін фактичного користування кредитом»; пункту 1.4.1 Договору «за користування кредитними коштами у межах терміну користування процентна ставка встановлюється у розмірі 19,7% річних»; пункту 1.4.2 Договору «за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим Договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 24,7% річних».

ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначає, що рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 4 жовтня 2016 року в справі №491/738/16-ц про стягнення заборгованості своєчасно не виконано, що вказує на не припинення правовідносин сторін кредитного договору та надає право на щомісячне нарахування процентів до дня повного погашення заборгованості по кредиту, при цьому проценти підлягають нарахуванню відповідно до пункту 1.4 кредитного договору у розмірі, визначеному в пункті 1.4.1 кредитного договору, тобто у розмірі 19,9% річних, та у розмірі, визначеному в пункті 1.4.2 кредитного договору, тобто у розмірі 24,7% річних; при цьому, зазначені у пункті 1.4 кредитного договору положення про нарахування процентів за користування кредитними коштами за весь термін фактичного користування кредитом слід розглядати у сенсі положень частини 2 статті 625 ЦК України як нарахування процентів як плати за неправомірне користування кредитом.

Даним доводам ПАТ АБ «Укргазбанк» дано оцінку судом першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції. Висновок суду першої інстанції, зокрема, ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12.

Так, сторони кредитного договору як то ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 у Кредитному договорі №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року узгодили право банку достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом та можливі штрафні санкції, при цьому сторони передбачили, що вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язань по договору направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги банку (п.4.2.3 договору); у разі невиконання позичальником зобов`язань, передбачених Договором, задовольнити свої вимоги по цьому Договору у порядку, передбаченому чинним законодавством України, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення (п.4.2.4 договору).

Звернувшись до Ананьївського районного суду Одеської області з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом та отримавши судове рішення від 4 жовтня 2016 року, банк реалізував право вимоги дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, нарахованих процентів тощо, і кредитний договір припинив свою дію.

У постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України; надалі права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, у ПАТ АБ «Укргазбанк» припинилося право нараховувати передбачені Кредитним договором №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року проценти після звернення у липні 2016 року до суду про дострокове стягнення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то і забезпечувальний кредитні зобов`язання договір поруки припинив свою дію, так як порука є акцесорним зобов`язанням, що існує тільки разом з основним зобов`язанням відповідно до положень частини 1 статті 559 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, не узгоджуються. Обґрунтування позиції посиланнями на відсутність підстав для застосування у даній справі вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду не приймається, так як у разі припинення дії кредитного договору відсутні підстави для нарахування за користування кредитними коштами за весь термін фактичного користування коштами, процентів, в даному випадку, передбачених пунктом 1.4, який відсилає до пунктів 1.4.1, 1.4.2 Кредитного договору №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року, що припинив дію достроковим стягненням кредиту.

Правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 наразі не переглянута, підстави для її не застосування відсутні.

ПАТ АБ «Укргазбанк» не позбавлений права захисту своїх інтересів на своєчасне виконання грошового зобов`язання зверненням до суду в порядку статті 625 ЦК України. Проте у даній справі, банк хоч і послався на дану норму матеріального права, проте проценти розрахував не із розрахунку 3% річних від простроченої суми, а із розрахунку розміру процентів, вказаних в пунктах 1.4.1, 1.4.2 Кредитного договору №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року, безпідставно при цьому вважаючи, що положення пункту 1.4 кредитного договору де вказано, що «позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами за весь термін фактичного користування кредитом», слід розглядати як передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України положення «якщо інший розмір процентів не встановлений договором».

Кредитний договір №007/197/2КР/А-14 від 10 червня 2014 року не містить положень з посиланням на статтю 625 ЦК України, тобто не містить положень про узгоджену сторонами договору відповідальність (розмір процентів від простроченої суми) за порушення грошового зобов`язання, передбачену статтею 625 ЦК України. Тлумачити положення пункту 1.4 кредитного договору де вказано, що «позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами за весь термін фактичного користування кредитом» як «встановлення договором іншого розміру процентів» при застосуванні частини 2 статті 625 ЦК України, безпідставно.

Правові підстави для стягнення процентів в порядку застосування частини 2 статті 625 ЦК України, виходячи із розрахунку, проведеному на підставі передбачених пунктами 1.4.1, 1.4.2 кредитного договору розмірів процентів за користування кредитними коштами відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 15 січня 2020 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 липня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков