Справа № 226/597/20
Справа 226/597/20
Провадження № 2/226/340/2020
і м е н е м У к р а ї н и
02 червня 2020 року м.Мирноград
Димитровський мiський суд Донецької областi у складi:
головуючого суддi Коваленко Т.О.,
за участі секретаря Ковальової І.О.
учасники судового процесу:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 (не з`явився),
розглянувши заочно у вiдкритому судовому засiданнi в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 04.10.2003, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області. Відповідач ОСОБА_2 був її співмешканцем. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі з 26.11.2003 року. З 10 січня 2019 року співмешканець позивача - ОСОБА_2 не проживає у вказаному житловому приміщенні. У зв`язку з тим, що колишній співмешканець зареєстрований за вказаною адресою, вона сплачує за нього комунальні платежі, що призводить до надмірних грошових виплат. Просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні позивач підтримала вимоги, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами, та просила задовольнити їх.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або даних про поважність відсутності у судовому засіданні від відповідача до суду не надходило.
Враховуючи позицію позивача, той факт, що відповідач неодноразово належним чином повідомлений про час та місце розгляду стосовно нього цивільної справи, суд вважає необхідним дану справу розглянути заочно.
Вислухавши пояснення позивача, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, підставою виникнення вказаного права власності є договір купівлі-продажу від 04.10.2003, посвідчений приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Багатовим С.Г. (а.с. 10), та зареєстрована у БТІ м. Димитрова у реєстровій книзі за №13 за реєстровим №49 від 03.11.2003 (а.с.11)
Згідно довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №2617 від 20.02.2020, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14).
Відповідач ОСОБА_2 фактично не мешкає за місцем своєї реєстрації. Згідно з актом від 20.02.2020, складеним представником комітету самоорганізації населення м. Мирноград Яковлевою Л.М., ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але з 10 січня 2019 року і по теперішній час не проживає за вказаною адресою (а.с. 21).
Свідок ОСОБА_5 , в суді показала, що вона знає ОСОБА_1 давно, оскільки є сестрою її першого чоловіка. ОСОБА_2 знає більше 10 років, ще до знайомства з позивачем ОСОБА_2 і вона разом працювали на одному виробництві. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом мешкали у квартирі, яка належала її матері. Пізніше її мати продала належну їй трьохкімнатну квартиру та купила собі однокімнатну. Грошові кошти, які у неї залишись від продажу квартири, віддала своїм дітям та онукам. Після чого, ОСОБА_1 купила собі квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Їй відомо, що ОСОБА_2 1,5 роки тому поїхав до своєї матері у село в Дніпропетровській області і з того часу вона його не бачила, іншим чином не спілкувалась. Їй нічого не відомо про те, що ОСОБА_1 не пускала до квартири ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_6 , яка є донькою позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні показала, що ОСОБА_2 є співмешканцем її мами. Вони почали спільно проживати, коли вона навчалась у другому класі. Вони разом мешкали у двокімнатній квартирі, яка належить її матері на мікрорайоні «Молодіжний». Після чого, півтори роки тому ОСОБА_2 поїхав до своїх рідних. З мамою він не спілкується. З якої причини він не повертається, їй не відомо, вона з ним не спілкується. До того часу як ОСОБА_2 припинив проживати в квартирі матері, неодноразово траплялись випадки коли він уїжджав, а потім коли сам хотів - повертався. При цьому у ОСОБА_2 є ключі від квартири і замки у вхідних дверях ніхто не змінював.
Відповідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі пред`явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
За положеннями ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Судом встановлено, що з 10 січня 2019 року квартира АДРЕСА_1 за своїм цільовим призначенням відповідачем ОСОБА_2 не використовується, його відсутність в житлі носить безперервний характер. Поважних причин, за яких відповідач не проживає там, чи домовленостей між ним та власником житла ОСОБА_1 щодо порядку її використання судом не встановлено.
Оскільки аналіз встановлених та досліджених судом доказів дає підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі не проживає без поважних причин більше одного року, участі в утриманні житла не приймає, це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,12,13,81,141,263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рiшення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача.
Заяву про перегляд заочного рiшення може бути подано протягом тридцяти днiв з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Щодо строків, визначених в цьому рішенні, застосовуються положення пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Повний текст рішення суду складений 3 червня 2020 року.

Суддя Т.О.Коваленко