03.12.2020 Справа № 756/5439/20
Справа № 756/5262/5439/20
Провадження 2/756/4082/20
У Х В А Л А

3 грудня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Шершньові В.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Києві клопотання ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи орган опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області, орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи орган опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області, орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем за місцем його фактичного проживання.

До початку розгляду справи по суті від відповідачки ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 надійшли клопотання про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, з посиланням на те, що позов ОСОБА_4 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в Україні, між сторонами відсутній предмет спору, а також на те, що є такі, що набрали законної сили рішення Центрального суду з сімейних справ Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії від 06.02.2019 року та від 08.01.2020 року, постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих саме підстав та такі, які не потребують легалізації.

Заслухавши думки представників сторін, дослідивши клопотання та перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Статтею 5 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей вад 19.10.1996 року судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини. З урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання.

Розділом ІV цієї Конвенції визначається порядок визнання та виконання, а також підстави відмови у визнанні заходів, ужитих органами Договірної Держави, що здійснюється в силу закону в усіх інших Договірних Державах.

В свою чергу Гагська конвенція 1961 року звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція, а не від визначеної внутрішнім законодавством Договірних Держав процедури визнання судових рішень.

Згідно зі ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Враховуючи, що неповнолітня дитина сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, на час пред`явлення позову перебував на території України, в якій має постійне місце проживання, а також відсутність рішення суду, в тому числі рішення іноземного суду, визнаного в Україні у встановленому процесуальним законом порядку, яким вирішено спір між сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідачки та її представників про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 255, 260, 261 та 353 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотань ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та окремому оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя