Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Сєрих І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волноваха в порядку загального позовного провадження цивільну справу №221/2111/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Волноваського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, і свої доводи обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_3 . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 7,670 гектарів на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району, належної йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН № 038130 від 24.09.2004 року, виданого Волноваською РДА Донецької області. Спадкова справа після його смерті не відкривалася. Вона з відповідачкою є рідними сестрами та спадкоємицями другої черги після смерті їх двоюрідного брата ОСОБА_3 . Вона звернулася до приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Степанищенко Е.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті брата. 19.03.2020 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній оригінал державного акту на землю. Тому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В судове засідання позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи не з`явилася, в позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, з прийняттям рішення на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Із наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданої 19.03.2020 року виконкомом Іванівської сільської ради Волноваського району Донецької області вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис №1 (а.с. 5).

Зі свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виданого 30.06.1988 року Рівнопільською сільською радою Волноваського району Донецької області вбачається, що в графі батьки зазначено: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_5 (а.с. 4).

Із наявного у матеріалах справи Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №5 від 19.03.2020 року вбачається, що у відомостях про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме в графі батьки зазначено: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 , про що, виконкомом Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області 31.03.1978 року складено актовий запис №8 (а.с. 9).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є позивач та відповідач ОСОБА_2 , яка є її сестрою, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а.с.4, 6, 9).

Про те, що після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 7.670 га, розташованої на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області, для ведення особистого селянського господарства вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 038130 виданого 24.09.2004 року на підставі розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації №829 від 25.09.2003 року (а.с. 8).

Позивач ОСОБА_1 приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Степанищенко Е.А. №174/01-16 від 19.03.2020 року вбачається, що у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на майно, їй рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно, яке вона бажає успадкувати в порядку спадкування за законом (а.с. 7).

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не були припинені внаслідок його смерті.

У відповідності до вимог ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

У відповідності до вимог ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1225, 1233, 1261 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 48, 81, 89, 137,141, 252, 253, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 7,670 гектарів, розташованої на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області кадастрові номері -02-000-0348, НОМЕР_3 , надану для ведення особистого селянського господарства, належну ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 038130 від 24.09.2004 року, виданого Волноваською РДА Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Чальцева