Справа № 446/278/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2020 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Костюк У. І.

з участю секретаря судових засідань Коваль В.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні в залі суду в місті Кам`янка - Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи служби у справах дітей Кам`янка-Бузької районної адміністрації про надання дозволу на виїзд за кордон,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїз за межі України до держави Республіка Польща, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері ОСОБА_1 у період з 01 липня 2020 року по 01 жовтня 2020 року .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.11.2004 між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб Донецьким МВ РАЦС. Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . В 2006 шлюб між ними розірвано. Відповідач самоусунувся від виконання своїх обов`язків, не спілкується з дитиною. Позивач на даний час проживає в АДРЕСА_1 та працює покоївкою. Та має намір та фінансову можливість забезпечити подорож та відпочинок доньці в Польщі. Однак, оскільки відповідач перебуває на окупованій території, вона не має можливості звернутись до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки за кордон влітку 2020 році, тому змушена звернутись

В судове засідання представник позивача подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Представник Служби у справах дітей Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.10.2006, виданого віддлом РАЦС Кіровського районного управління юстиції м. Донецьк розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано шлюб.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 23.0.8.2005, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Донецька.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, ОСОБА_1 14.12.2013 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , після реєстрації її присвоєно прізвище ОСОБА_1 .

Як видно з договору оренди житлового приміщення укладеному 16.04.2018 в Гданьську, позивач ОСОБА_1 орендує житлове приміщення по АДРЕСА_1 .

Згідно довідки №06 від 14.01.2020, виданої загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів смт. Добротвір, виданої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що вона дійсно навчається в ЗОШ І-ІІІ ступенів смт. Добротвора Кам`янка-Бузького району Львівської обл. у 9-Б класі.

Донька ОСОБА_3 , проживає за адресою : АДРЕСА_2 та знаходиться на утриманні позивача.

Також судом встановлено, що сторони проживають окремо один від одного, позивач не може одержати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини, оскільки відповідач проживає на окупованій території.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Другим принципом Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (IXV) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 року, встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 14-244цс18.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 3 статті 313 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, або ж без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що чинним законодавством України не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або ж за відсутності згоди одного із них.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231 регламентує, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

У відповідності до ч. 4 п. 4 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.12.2004 р. № 1603 за наявності заперечень батьків або законних представників неповнолітніх дітей, які залишаються в Україні, паспорт/проїзний документ оформляється на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Позивач ОСОБА_1 ставить питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, оскільки останній не бере участі у вихованні доньки та проживає на окупованій території. Також позивачка вказує, що наміру залишитися на постійне місце проживання за кордоном, чи залишити дитину вона не має.

На думку суду, звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом спрямоване на захист прав та інтересів дитини, відповідає бажанням дитини відпочити, відвідувати та побачити інші країни світу.

Таким чином суд приходить до висновку, що надання дозволу дитині ОСОБА_3 тимчасові короткострокові виїзди за межі України з її матір`ю - позивачкою, відповідатиме інтересам дитини, сприятиме її фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному і соціальному розвитку та жодним чином не призведе до порушення прав відповідача.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що сторони спільно не проживають, батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, згоди на тимчасовий виїзд у супроводі матері за кордон для відпочинку за межами України одержати від нього не можна, що перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів, виходячи з інтересів дитини - ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, позов є підставним та обґрунтованим і підлягає до задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача 840,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України , суд -

ухвалив :

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи служби у справах дітей Кам`янка-Бузької районної адміністрації про надання дозволу на виїзд за кордон - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїз за межі України до держави Республіка Польща, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері ОСОБА_1 у період з 01 липня 2020 року по 01 жовтня 2020 року .

Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд,поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кам`янка -Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , 1980 р.н., який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , інші відомості невідомі.

Третя особа: Служба у справах дітей Кам`янка-Бузької райдержадміністрації Львівської області, місцезнаходження вул. Незалежності,27 м. Кам`янка-Бузька Львівської області, .

Повний текст рішення виготовлено 17.07.2020.

Суддя Костюк У.І.