Провадження №2-др/523/25/20
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого судді Мурманової І.М.
за участю секретаря судового за садіння Нестеренко Л.В.
відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-
Адвокат позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про ухвалення додаткового рішення суду, яким просить стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем на правову допомогу.
В обґрунтування заяви адвокат позивача посилається на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі: 1 110 (одна тисяча сто десять) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.10.2019 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Адвокатом позивача, в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України було подано заяву щодо надання доказів на підтвердження судових витрат на правничу допомогу та зазначено що такі докази надані в межах п`ятиденного строку після проголошення рішення суду.
В судове засідання з розгляду питання щодо ухвалення додаткового рішення суду, адвокат позивача не з`явився, разом з цим, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що заяву про ухвалення додаткового рішення підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 , заяву про стягнення витрат на правничу допомогу вважав необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, зазначив що відповідач наразі перебуває поза межами України, а тому не могла підписати акт виконаних робіт, також пояснив, що він ставить під сумнів квитанції щодо оплати послуг адвоката, оскільки з квитанції, не вбачається за що саме було перераховано грошові кошти, крім іншого, вона надана без перекладу з іноземної вимоги, а відтак не є належним доказом.
Також, на адресу суду 11.06.2020 року, надійшли письмові заперечення відповідача щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, в яких відповідач зазначив про завищені послуги адвоката, на невідповідність даної заяви вимогам ч. 4 ст. 83 ЦПК України, відповідно до якої всі докази мають бути подані сторонами у встановлений строк та просив врахувати, що він позов про стягнення аліментів визнав частково, а тому відсутні підстави стягнення з нього на користь позивача витрат на правову допомогу.
Заслухавши пояснення відповідача, який заперечував з приводу задоволення заяви в повному обсязі, дослідивши заяву адвоката позивача, який просив задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в поновному обсязі, матеріали справи, заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, докази щодо надання правничої допомоги, суд дійшов наступних висновків.
Додаткове судове рішення увалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3 ст. 270 ЦПК України).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.2 ст.270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Відповідно до ч.3 ст.246 ЦПК України у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Так, відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси, від 26.05.2020 року, судом, при ухвалені даного рішення не було надано оцінку вимогам про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки адвокатом позивача, до закінчення судових дебатів, було зроблено заяву про надання таких доказів в порядку ч. 8 ст.141 ЦПК України, таким чином, дані вимоги не були оцінені судом при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Заява адвоката позивача про ухвалення додаткового рішення надійшла на адресу суду 01.06.2020 року, тобто в строки передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження розрахунку вартості правничої допомоги, адвокати позивача ОСОБА_3 надав суду акт виконаних робіт по договору про надання юридичних послуг № 34 від 19.08.2019 року. Згідно якого - виконавець: самозайнята особа адвокат Лисогор В.В., який діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю № 002230 від 22.06.2012 року та ОСОБА_5 , уклали даний акт про те, що у відповідності з договором про надання юридичних послуг № 34 від 19.08.2019 року на дату підписання цього акта проведена наступна робота: усна консультація 1 000 гривень; аналіз наданих документів, чинного законодавства, судової практики, формування правової позиції 1 000 гривень, складання та подання адвокатського запиту від 12.03.2020 року 1 000 гривень; складання та подання відзиву на апеляційну скаргу про відкриття провадження 1 000 гривень; складання та формування позовної заяви з додатками 3 000 гривень; участь в судових засіданнях 2 000 гривень, що разом складає: 9 000 гривень (а.с.4).
На підтвердження сплачених послуг, до акту виконаних робіт, надано квитанцію про оплату послуг на суму 330 (триста тридцять) доларів США, що еквівалентно 9 000 гривень (а.с. 6).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).
Разом з цим, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує: предмет спору, часткове визначення відповідачем позовних вимог, матеріальний стан відповідача, а саме перебування останнього на обліку в пенсійному фонді та отримання доходу у вигляді пенсійних виплат, строки розгляду справи, участь адвоката позивача лише в одному засідання, яке відбулося 26.05.2020 року та таким чином, суд дійшов висновку, що дана цивільна справа не відноситься до категорії складних справ, тому витрачання часу на аналіз судової практики, аналіз правової позиції, складання та формування позовної заяви, участь в судових засіданнях підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 тисяч гривень.
Таким чином, враховуючи заперечення відповідача, наявність заяви про часткове визнання позову, виходячи з розумності та співмірності заявлених вимог, категорії складності цивільної справи, вимоги представника позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки розумним буде розмір витрат на правничу допомогу адвоката 3 000 грн.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що при винесенні рішення судом не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат за надану правову допомогу, заява підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 137, 263, 264, 265, 268, 270, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Заяву адвоката позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати по справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19.06.2020 р.

Суддя: