КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/7236/19 Головуючий у 1 інстанції: Катющенко В.П.
провадження №22-ц/824/5422/2020 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 14 січня 2020 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року позивач МТСБУ звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 51 185 грн. та судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26 липня 2015 року о 09:00 год. в м. Києві по вул.Братиславській на перехресті з вул.Шолом-Алейхема сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, а саме: «Mercedes» (державний номер НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_1 та «Volkswagen» (державний номер НОМЕР_2 ), яким керував ОСОБА_3 .

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року у справі №754/12706/15-к відповідача було визнано винним та притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АІ/3816515.

Потерпілий своєчасно звернувся до позивача з повідомленням про ДТП від 29 липня 2015 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 25 березня 2016 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 51 185 грн. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилися на основі: звіту №9236 про оцінку автомобіля від 07.07.2015 року, наказу № 3340 від 28.04.2016 року та довідки № 1 від 14.04.2016 року.

Зазначав, що на момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає: 51 185 грн.

Вказував, що позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 50 000 грн., а також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1 185 грн.

Таким чином МТСБУ після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідач вказаної суми не сплатив, 23 липня 2018 року йому було направлено лист-претензію № 652 МТСБУ/АГ, проте на момент подання позову відповідач так і не відшкодував завдані збитки.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 14 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 51 185 грн. та судовий збір у розмірі 1 921 грн., а всього - 53 106 грн.

В апеляційній скарзі відповідача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в позовних вимогах.

Зазначав, що позивач МТСБУ набуло право вимоги відшкодування до ОСОБА_1 у зв`язку з виплатою страхового відшкодування у межах фактичних витрат, а тому вказані правові відносини регламентуються поняттям суброгація, а саме: перехід права вимоги від страхувальника до страховика.

Крім того, відповідач вказує, що строк позовної давності починається з часу настання страхового випадку, а саме: з 29 липня 2015 року. Оскільки в матеріалах справи міститься платіжне доручення №179рв від 28вересня 2015 року про сплату послуг аварійного комісара, то позивач знав про настання страхового випадку у вересні 2015 року, отже строк позовної давності закінчився 29 липня 2018 року.

У березні 2020 року від позивача МТСБУ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не визнає апеляційну скаргу, оскільки звернувся до суду з даним позовом 25 квітня 2019 року, а сплативши 29 квітня 2016 року страхове відшкодування потерпілому ОСОБА_3 , набув права регресної вимоги від 30 квітня 2016 року в межах строку позовної давності до 30 квітня 2019 року включно.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому у відповідності до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 липня 2015 року приблизно о 09:00 год., керуючи автомобілем «Mercedes Benz» (державний номер НОМЕР_1 ), рухаючись по проїзній частині по вул. Братиславська зі сторони станції метро «Чернігівська» в напрямку вул.Ш.Алейхема в м. Києві, ОСОБА_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою при наближенні до перехрестя, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caddy» (державний номер НОМЕР_3 ) під керуванням ОСОБА_3 , який стояв перед перехрестям на заборонений сигнал світлофору.

В результаті зіткнення, автомобіль «VolkswagenCaddy» (державний номер НОМЕР_3 ) вчинив наїзд на автобус «Богдан» державний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіль «Honda CR-V» (державний номер НОМЕР_5 ) під керуванням ОСОБА_5 , які також стояли перед перехрестям на заборонений сигнал світлофору.

Згідно з даними довідки про пошкодження транспортних засобів, виданої Управлінням патрульної служби МВС України в м. Києві, автомобіль «Фольксваген» (державний номер НОМЕР_3 ), внаслідок ДТП отримав наступні механічні пошкодження: кришка багажника, задній бампер, заднє ліве крило, заднє ліве бокове скло, деформація даху, заднє ліве колесо, передні ліві двері, лобове скло, передній бампер, передня ліва фара, передня права фара, переднє праве крило, передні праві двері.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року ОСОБА_1 було визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України і призначено йому покарання у вигляді одного року обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

На даний час вирок Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року не скасований та набрав законної сили.

За нормою ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mercedes Benz» (державний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 на момент ДТП не була застрахована.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Caddy» (державний номер НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована за Полісом №АІ/3816515 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом встановлено, що 29 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 26 липня 2015 року о 09:00 годині на перехресті вулиці Братиславської та вулиці Шолом-Алейхема в м. Києві між автомобілем «Volkswagen Caddy» (державний номер НОМЕР_3 ), під його керуванням, та автомобілем «Mercedes Benz» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача.

Відповідно до Звіту № 9236/2 про оцінку автомобіля «Volkswagen Caddy» державний номер НОМЕР_3 , складеного ФОП ОСОБА_6 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Caddy» (державний номер НОМЕР_3 ), в результаті його пошкодження при ДТП складає 187 655 грн. 45 коп., вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників складає 88 278 грн. 26 коп.

25 березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди на підставі ст. 35 та п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В подальшому, 28 квітня 2016 року позивачем було видано наказ №3340 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 », за яким було розраховано до сплати ОСОБА_3 відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 50 000 грн., яке було перераховане позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 3340рв від 29 квітня 2016 року.

Додатково, позивачем були понесені витрати на послуги суб`єкта оціночної діяльності зі складання звіту про оцінку автомобіля на загальну суму 1 185 грн., що підтверджується рахунком №179 від 11 серпня 2015 року та платіжним дорученням №179рв від 28 вересня 2015 року.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача претензію за вихідним №652МТСБУ/АГ від 23 липня 2018 року, однак з боку відповідача не було вчинено відповідних дій для відшкодування завданих збитків.

За ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За нормою п.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За нормою ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із платіжного доручення №3340рв від 29 квітня 2016 року МТСБУ здійснило перерахування страхового відшкодування ОСОБА_3 на суму 50 000 грн.

Тому, суд першої інстанції вірно вважав, що саме з 29 квітня 2016 року у позивача розпочався перебіг трирічного строку позовної давності щодо регресної вимоги по відшкодуванню відповідачем ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди по виплаті ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. та не погодився з доводами відповідача щодо сплину позовної давності, оскільки позовна заява була направлена до суду позивачем 26 квітня 2019 року.

Що стосується витрат на послуги суб`єкта оціночної діяльності зі складання звіту про оцінку автомобіля у розмірі 1 185 грн., колегія суддів вважає, що суду дійшов поспішного висновку про задоволення вимог в цій частині, оскільки ці кошти були перераховані 28 вересня 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 14 січня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрат на послуги суб`єкта оціночної діяльності зі складання звіту про оцінку автомобіля у розмірі 1 185 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В решті рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 14 січня 2020 року слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 14 січня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрат на послуги суб`єкта оціночної діяльності зі складання звіту про оцінку автомобіля у розмірі 1 185 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В решті рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 14 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: