КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року м. Київ

Справа №292/1596/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9737/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Шереметьєвої Л.А. 05 травня 2020 року в м. Києві, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

В грудні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н від 09 липня 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 21000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 25 вересня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 817783,64 грн, яка складається з: 19455,90 грн - заборгованість за кредитом; 796427,74 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1900,00 грн - пеня та комісії.

Звертаючись до суду позивач, скориставшись своїм правом, просив стягнути з відповідача частину заборгованості в розмірі 122608,27 грн, де 19455,90 грн - заборгованість за кредитом та 103152,37 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом в період часу з 09 липня 2010 року по 31 травня 2017 року.

Від відповідача, на адресу суду першої інстанції, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній позов визнав частково в розмірі 7000,00 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 7000,00 грн та судовий збір у розмірі 109,67 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з недоведеності вказаних вимог.

Не погодилось із вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк», представником Банку подано апеляційну скаргу, в якій вона посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін. Вказувала на те, що суд першої інстанції помилково послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та не взяв до уваги інші постанови Верховного Суду. Зазначає, що судом зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за кредитом. Також вказує на те, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом, допустив порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

Враховуючи викладене, просила рішення суду в частині незадоволених позовних вимог про стягнення процентів, пені, штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вказані позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н від 09 липня 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 21000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач зазначав, що відповідач, підписавши анкету-заяву підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послугта Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви надав розрахунок заборгованості за договором №б/н від 09 липня 2010 року, копію анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також, до відповіді на відзив, додано виписку по картам за період з 01 січня 1999 року по 15 квітня 2020 року та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н).

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови оппонента

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Анкета - заява від 09 липня 2010 року містить лише анкетні дані відповідача, контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Заява не містить даних про умови кредитування. У заяві зазначено про вид картки, яку бажає отримати ОСОБА_1 - платіжна картка кредитка «Універсальна». Зазначено кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLD - 7000,00 грн.

Крім того, у анкеті-заяві від 09 липня 2010 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про розмір процентної ставки за користування кредитом.

Позивач, при зверненні до суду, зазначає, що відповідач отримав кредит у розмірі 21000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, але з Анкети-заяви, якою обгрунтовуються вимоги про стягнення заборгованісті, вбачається, що останній виявив бажання отримати кредитну картку з бажаним кредитним лімітом в розмірі 7000,00 грн. Також, заборгованість в розмірі 7000,00 грн позивач визнав у відзиві на апеляційну скаргу. Доказів надання відповідачу кредитного ліміту в розмірі 21000,00 грн позивачем суду не надано. При цьому слід зазначити, що апеляційним судом досліджено наявну в матеріалах справи виписку по рахункам відповідача за період з 01 січня 1999 року по 15 квітня 2020 року, яка не містить даних вказаних позивачем у позові. А наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним банківським документом, тому не свідчить про наявну заборгованість в заявленному позивачем розмірі. Розрахунок заборгованості, виписки про рух коштів та довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на які посилається позивач не є належними доказами, оскільки не містять підпису відповідальних осіб, та не скріплені печаткою банку. Із наданих розрахунків не вбачається за можливе перевірити правильність нарахування відповідних сум, не наведено роз`яснень та доказів щодо принципу складання даних розрахунків. Також, матеріали справи не містять згоди відповідача на збільшення кредитного ліміту кредитного ліміту. Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування заборгованості.

При цьому, слід зазначити, що сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами не є підтвердженням наявності заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі, визначеному позивачем.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємну частину спірного договору, та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Разом з цим, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» має опис умов кредитування для відкриття карткових рахунків рівня: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD», однак в ньому відсутні будь-які позначення, які б вказували чи взагалі відповідач ознайомився із цими тарифами.

Наявні в матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операції, кредитних карт, але не мають підпису позичальника та не зазначено період їх дії.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09 липня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Отже, в даному випадку, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, який є обов`язковим для судів першоїта апеляційної інстанції.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Отже, з наведених обставин справи вбачається, що позивачем не доведена наявна заборгованість відповідача по тілу кредиту в розмірі 19455,90 грн, однак враховуючи визнання позову відповідачем на суму 7000,00 грн, стягнення цієї суми судом першої інстанції вбачається обгрунтованим. Також недоведеною залишається домовленість сторін щодо визначення відсотків за користування кредитом та неустойка.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 та колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам за договором.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції права позивача на отримання процентів за користування кредитними коштами, оскільки позивачем не доведено розмір та порядок сплати процентів, встановлений договором.

Долучена до апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» копія довідки від 09 липня 2010 року про умови кредитування, не може бути прийнята судом апеляційної інстанції, оскільки не була подана і не була заявлена як доказ в суді першої інстанції у зв`язку з чим не була предметом його дослідження. При цьому позивачем не вказано поважності причин ненадання таких доказів до суду першої інстанції, що унеможливлює їх прийняття на стадії розгляду справи апеляційним судом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає обставинам справи і положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук