ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року

м. Черкаси

справа № 700/722/17 провадження № 22-ц/821/861/20 категорія 304030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретар: Анкудінов О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Бабенко Руслан Володимирович;

відповідач: Сільськогосподарське приватне товариство «Біле Озеро»;

представник відповідача адвокат Якименко Олександр Володимирович;

третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області

розглянув в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

04 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СПП «Біле Озеро», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації.

29 листопада 2017 року уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсною додаткову Угоду до договору оренди земельної ділянки б/н укладеного на підставі державного акту на право приватної власності на землю, укладеної між ним та СПП «Біле Озеро», зобов`язати СПП «Біле Озеро» повернути земельну ділянку площею 2,6902 га, яка належить позивачу на праві власності та зобов`язати державного реєстратора скасувати державну реєстрацію земельної ділянки. Понесені позивачем судові витрати просив стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 626807 виданого 16 серпня 2006 року Лисянською районного державною адміністрацією Черкаської області на підставі рішення Лисянського районного суду від 11 листопада 2004 року йому належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6902 га, що розташована на території Виноградської сільської ради Лисянського р-ну Черкаської обл.

Вищевказану земельну ділянку позивач згідно договору від 01 січня 2011 року передав в оренду сільськогосподарському приватному підприємству «Біле Озеро» строком на п`ять років.

У серпні 2017 року позивач звернувся до СПП «Біле Озеро» про припинення договору оренди, але дізнався, що існує додаткова угода до договору оренди землі від 01 липня 2016 року, укладена ніби між ним та СПП «Біле Озеро» 01 липня 2016 року, згідно якої позивач продовжив строк дії договору на дванадцять років, але вказану додаткову угоду до договору оренди землі не підписував, про існування даної додаткової угоди йому взагалі не було відомо.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки б/н укладеного на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, укладеної між ним та СПП «Біле Озеро» та зобов`язати СПП «Біле Озеро» повернути земельну ділянку площею 2,6902 га, яка належить позивачу на праві власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки б/н укладеного на підставі державного акта на праві власності на земельну ділянку серії ЯГ № 0626807 від 16 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро».

Зобов`язано СПП «Біле Озеро» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6902 га в адміністративних межах Виноградської сільської ради Лисянського р-ну, Черкаської обл. з кадастровим номером :02:000:0075.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з СПП «Біле Озеро» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені ним під час розгляду справи, а саме судовий збір в сумі 1 280 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 2 250 грн. 24 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що під час розгляду справи позивачем було доведену ту обставину, що під час укладення додаткової угоди до договору оренди землі не дотримано вимог частини 2-3 ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно висновку експертів Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1/1330 від 21 серпня 2018 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи рукописний текст в додатковій угоді до договору оренди землі від 31 грудня 2015 року та підпис в графі «Орендодавець» у додатковій угоді до договору оренди землі від 01 січня 2011 року виконаний не ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевстановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки позивачу.

Позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації судом задоволені не були з тих підстав, що при отриманні рішення суду, державний реєстратор самостійно зобов`язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав. Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки може бути підставою для звернення з окремим позовом лише у разі відмови реєстраційної служби внести зміни про скасування державної реєстрації прав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

СПП «Біле Озеро» оскаржило вказане рішення до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі СПП «Біле Озеро» просить скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга СПП «Біле Озеро» мотивована тим, що рішення суду грунтується в основному лише на підставі проведеної експертизи. Вважають висновок експертів неповним і свої доводи фактично зводять до порушення експертами науково-методичних рекомендацій щодо проведення експертизи. Вважають, що під час проведення експертизи експертам потрібно було витребувати додаткові матеріали, чого зроблено не було. Експертне дослідження було проведено лише щодо одного примірника додаткової угоди позивача, в той же час таких примірників є три. В інших двох примірниках експертне дослідження не проводилося, а отже експертиза є неповною.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_1 останній зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими й такими, що не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд мотивував свої висновки тим, що додаткова угода до договору оренди землі відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсною, оскільки при її укладенні не дотримано вимог частин 2-3 ст. 203 ЦК України. Вказаного висновку суд дійшов на підставі висновку експертів № 1/1330 Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, згідно якого рукописний текст в додатковій угоді до договору оренди землі від 31 лютого 2015 року в графі «Орендодавець» у додатковій угоді до договору оренди землі від 01 січня 2011 року виконаний не ОСОБА_1 .

Отже, позивачем було належно, повно та всебічно доведено та надано суду належні та об`єктивні докази в обґрунтування позовних вимог, що відповідає положенням ст. 79 ЦПК України.

Твердження відповідача, зазначені в апеляційній скарзі про те, що судовим експертом дослідження проведено лише примірника додаткової угоди позивача є безпідставним та необґрунтованим, адже відповідач не заявляв жодного клопотання щодо проведення експертом будь-яких інших досліджень, крім досліджуваного у справі примірника додаткової угоди.

Крім того, відповідач не скористався своїм правом на проведення додаткової, повторної чи комісійної експертизи у справі, в разі, якщо не довіряв би експертизі вже проведеній за клопотанням позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 626807, виданого 16 серпня 2006 року належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6902 га, яка знаходиться на території Виноградської сільської ради Лисянського р-ну, Черкаської обл.

Відповідно договору оренди землі б/н від 01 січня 2011 року позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,6902 га з кадастровим номером :02:000:0075.

Згідно додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 01 січня 2011 року сторони погодилися внести зміни до п. 3.1 договору, виклавши його у такій редакції: «3.1. Договір укладено строком на 12». У вказаній додатковій угоді міститься підпис від імені позивача.

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 липня 2016 року було внесено зміни до речового права на зазначену земельну ділянку на підставі вказаної додаткової угоди та змінено строк дії договору оренди на строк дії 12 років.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є ЗУ «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 ЗУ «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

За положеннями ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Розглядаючи спір та надаючи правову оцінку доказам, наданим сторонами, для з`ясування обставин, що мають значення для справи та враховуючи, що для з`ясування таких обставин необхідні спеціальні знання, ухвалою суду (а.с. 69-70 Т.1) за клопотанням позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 1/1330 від 21 серпня 2018 року (а.с. 121-124 Т.1) за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, рукописний текст в додатковій угоді до договору оренди землі від 31 лютого 2015 року та підпис в графі «Орендодавець» у додатковій угоді до договору оренди землі від 01 січня 2011 року виконаний не ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі СПП «Біле Озеро» ставить фактично під сумнів висновок експертизи з підстав неповного проведення дослідження та неправильного оформлення самого висновку експертизи, як того вимагає Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5.

Перевіряючи такі доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Статтею 71 ЗУ «Про судову експертизу» визначено, що підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Ч. 1 ст. 103 ЦПК України закріплює підстави для призначення експертизи саме судом. Тобто, коли для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, - носіями таких спеціальних знань для надання висновку з досліджуваних питань, згідно ст. 10 ЗУ «Про судову експертизу» та ч. 1 ст. 73 ЦПК України, є експерти. Суб`єктивні підстави залежать від сторін (сторони) у спорі, якими (якою) не були надані відповідні висновки експертів із цих самих питань.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, методів дослідження) належить до компетенції експерта.

Як вбачається з висновку експерта, проведення експертизи було доручено судовому експерту сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних видів досліджень Черкаського НДЕКЦ МВС України Кохановському Д.Г., який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення почеркознавчої експертизи за експертною спеціальністю 1.1. «Дослідження почерку та підписів» (свідоцтво № 13534, видане ЕКК МВС України 12 грудня 2014 року).

Оспорення методики проведення експертизи, а саме неповний вибір методів дослідження, на що вказується в апеляційній скарзі (неповне дослідження) є необґрунтованим, оскільки як вбачається з описової частини висновку експерта, останній для вирішення питань, поставлених перед судовим експертом надсилав до суду клопотання для уточнення питань, поставлених в експертизі та надання додаткових матеріалів, які були розглянуті судом та задоволені.

Крім того, при проведенні експертизи судовим експертом зазначено, які саме методики він використовував для її проведення та які матеріали, в тому числі і оригінали були використанні для такого дослідження.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Всі питання були сформульовані в ухвалі суду, потім уточнені в установленому порядку за клопотанням експерта.

Оскільки для правильно встановлення всіх обставин по даній справі дійсно були необхідні спеціальні знання, тому суд правильно застосував норми процесуального законодавства, які регулюють питання призначення експертизи, а експерт діяв у відповідності до встановлених методик проведення експертизи і його висновок не підлягає сумніву, як такий, що зроблений з неповним дослідженням матеріалів.

Тому, з урахуванням вищеприведених мотивів, апеляційний суд не може визнати доводи апеляційної скарги в частині невідповідності висновку експерта як належного доказу таким, що дає підстави для зміни чи скасування рішення суду.

Крім того, СПП «Біле Озеро» в обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що висновок суду зроблений лише на підставі експертизи. Такі доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки сама позовна заява, як і уточнення позовних вимог стосувалася порушенням прав позивача саме не підписанням додаткової угоди, якою збільшено строк договору оренди.

Позивач однією з підстав порушення його прав вказав на відсутність його волевиявлення під час підписання додаткової угоди та зазначив, що підписи зроблені не ним, про що заявив клопотання щодо проведення експертизи щоб підтвердити свої доводи.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції досліджуючи докази надані сторонами, врахував висновок експерта як один із доказів та перевіривши його в сукупності з іншими, дійшов висновку про доведеність вимог ОСОБА_1 щодо відсутності його волевиявлення на підписання додаткової угоди.

Ще одним з доводів апеляційної скарги стало посилання СПП «Біле Озеро» на порушення судом вимог ч. 5 ст. 128 ЦПК України, а саме обов`язок повідомлення сторін по справі про дату, час і місце судового засідання не пізніше ніж за 5 днів. СПП «Біле Озеро» зазначило, що повідомлення про дату, час та місце розгляду отримано було підприємством 14 лютого 2020 року, тоді як розгляд справи призначений на 19 лютого 2020 року, що унеможливило підготування представника до участі в судовому засіданні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Ч. 8 ст. 128 ЦПК України визначає, що днем вручення повістки є день вручення судової повістки під розписку.

Ч. 5 ст. 128 ЦПК України визначає, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, судова повістка на адресу СПП «Біле Озеро» була сформована 06 лютого 2020 року (а.с. 104 Т.2) та отримана підприємством 14 лютого 2020 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 116 Т.2). Розгляд справи був призначений на 19 лютого 2020 року, отже СПП «Біле Озеро» повідомлено про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до розгляду у відповідності до ч.5 ст. 128 ЦПК України, що не перешкоджало представнику підготуватися до розгляду справи належним чином.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, спір розглядався з 2017 року, представник СПП «Біле Озеро» надавав відзив на позовну заяву (а.с. 153-155 Т.1), клопотання про витребування доказів (а.с. 161 Т.1), знайомився з висновком експерта та надавав клопотання про повернення висновку експерта на доопрацювання (а.с. 163 Т.1) і ряд інших матеріалів, що були надані СПП «Біле Озеро» під час розгляду справи.

Позиція СПП «Біле Озеро» була висвітлена в наданих суду доказах, посилання СПП в апеляційній скарзі на ту обставину, що їхній представник був позбавлений можливості приготуватися до справи не підтверджена матеріалами справи і не може бути в даному випадку визнана як підстава для скасування рішення суду, оскільки судом були дотримані вимоги ЦПК України щодо принципу рівності сторін та забезпечення права на справедливий суд.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання додаткової угоди до договору оренди землі та зобов`язання повернути позивачу земельну ділянку, суд першої інстанції правильно визначився з предметом спірних правовідносин між сторонами, врахував всі надані сторонами докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне та обгрнутоване рішення.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди, районний суд вірно виходив з того, що така вимога може бути підставою для звернення до суду з позовом лише у разі відмови реєстраційної служби внести зміни до скасування державної реєстрації прав, оскільки записи про державну реєстрацію відповідно до положень ст. 26, 27, 31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст виготовлено 29 липня 2020 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак