КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/20110/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/8082/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану через представника ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Даниленка В.В., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 ,в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 12 104,69 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 підписала заяву № б/н від 14.02.2011, згідно з якою отримала кредит у сумі 15 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте свої зобов`язання за договором відповідачка не виконує, внаслідок чого станом на 25.09.2018 утворилася заборгованість у сумі 12 104,69 грн, з яких 3 614,73 - заборгованість за кредитом, 5 837,36 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 600 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 552,60 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.05.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Відповідачка висловила згоду на укладання договору та особистим підписом засвідчила, що згодна з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Своїм підписом відповідач засвідчила згоду на отримання кредиту саме на таких умовах. Відповідачка отримала кредитний ліміт на кредитну картку та користувалася ним, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується у розрахунку заборгованості. Судом помилково зроблено висновок про те, що заборгованість відповідачки погашена, а карткові рахунки закриті, оскільки відповідачці було відкрито інший картковий рахунок та видано кредитну картку, ніж ті на які послався суд. Суд не взяв до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.03.2019 по справі 428/2873/17, та правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі № 923/760/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Враховуючи ціну позову, а також ту обставину, що позивач, у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності, колегія суддів відхиляє клопотання позивача про розгляд апеляційної скарги з викликом сторін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.02.2011 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 15 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно розрахунку заборгованості, складеним позивачем загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 25.09.2018 складає 12 104,69 грн, з яких 3 614,73 - заборгованість за кредитом, 5 837,36 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 600 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 552,60 грн - штраф (процентна складова).

Згідно електронної копії довідки, виданої ОСОБА_1 про закриття картки від 01.11.2016, картка № НОМЕР_1 та всі технічні рахунки, які використовувались для її роботи, було закрито.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності заборгованості відповідачки за вказаним кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, проте не погоджується з мотивами відмови в позові.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За обставинами справи встановлено, що між сторонами 14.02.2011 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви - анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечувала щодо наявності підстав для нарахування відсотків та штрафних санкцій, оскільки такі умови сторони не погоджували, додала довідку про закриття карти № НОМЕР_2 та просила застосувати позовну давність.

Відмовляючи у позові лише з тих підстав, що відповідно до довідки, виданої позивачем 01.11.2016 закрито рахунок по картці відповідачки № НОМЕР_2 суд не звернув уваги на те, що позивачем надано виписку по рахунку відповідачки, з якої вбачається, що ОСОБА_1 мала і інші рахунки у ПриватБанку, зокрема НОМЕР_3 з 11.01.2013. Зазначені докази відповідачкою не спростовано.

Разом з тим, з цієї виписки по рахунку вбачається, що позивач списував з рахунку відповідачки проценти за кредит, проценти за прострочений кредит та штрафи. Тобто кошти, внесені відповідачкою на погашення кредиту зараховувалися не лише на погашення самого кредиту, а також на погашення процентів та штрафів.

Позивачем на підтвердження розміру процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, у разі невиконання умов договору, надано лише анкету - заяву, витяг з Умов і Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у якому вказано, що існує чотири види карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна Gold». Всі види карток мають різні умови щодо тарифів, процентів, штрафів. Який вид картки «Універсальна» отримала відповідач позивач не вказав та доказів не надав.

Відтак позивачем не доведено, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мали на увазі сторони, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які брала на себе зобов`язання відповідач зі сплати процентів за користування кредитними коштами.

У анкеті - заяві вказано лише про те, що відповідач підписала анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Дана заява не містить даних про те, якої згоди досягли сторони щодо сплати процентів за користування кредитом.

Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачкою не підписані, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Умовами відповідач була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки позивач не надав доказів про те, що відповідач на час підписання анкети - заяви достовірно знала про розмір процентів за користування кредитом та розмір штрафних санкцій, списання позивачем з рахунку позивачки процентів за користування кредитом та штрафних санкцій не можна визнати правомірним та таким, що відповідає умовам договору.

Такі висновки узгоджуються з висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Відтак позивачем не доведено, що відповідач у межах строку позовної давності має заборгованість по тілу кредиту.

Сам по собі розрахунок, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості. Будь - яких доказів щодо руху коштів по рахунку відповідачки з виключенням сум, утриманих як проценти за користування кредитом та штрафних санкцій позивач не надав, що позбавляє суд можливості перевірити правильність наданих розрахунків.

Для проведення розрахунку процентів за користування кредитом є необхідним надання доказів про те, який розмір процентів сторони договору узгодили. За відсутності доказів про те, на яких умовах надавалися кредитні кошти, які штрафні санкції мали застосовуватися у разі невиконання умов договору ні суд, ні експерт, ні будь хто інший не в змозі провести відповідні розрахунки.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивач до складу заборгованості за пенею включив і заборгованість по комісії, проте будь - яких обґрунтувань щодо стягнення заборгованості за комісією позивач не наводить та окремо суму комісії не розраховує.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідач користувалася кредитними коштами та частково погашала кредит, то достовірно знала про необхідність сплати процентів за користування кредитом та їх розмір грунтуються на припущеннях. Саме по собі користування кредитними коштами не свідчить про обізнаність відповідачки про розмір процентів за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки у договорі не визначений розмір процентної ставки за користування кредитними коштами право на отримання таких процентів може виникати лише за правилами ст. 1048 ЦК України. Проте таких позовних вимог позивач не заявляв та відповідного розрахунку не надавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення процентів на підставі ст. 1048 ЦК України суперечать положенням ч. 1 ст. 12 ЦПК України, оскільки таких вимог у суді першої інстанції не заявлено.

Колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що рішення суду суперечить 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» безпідставними, оскільки саме на позивачеві лежить обов`язок викласти умови договору такими, щоб вони були зрозумілими для споживача та надати споживачеві повний розрахунок сукупної вартості кредиту. До того ж позивач не позбавлений права заявити вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами за ст. 1048 ЦК України.

Оскільки рішення суду першої інстанції про відмову у позові є правильним, проте мотиви відмови у позові є помилковими, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну мотивувальної частини рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року змінити в мотивувальній частині, виклавши в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 23.06.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик