Справа № 702/706/19
Провадження №2/702/19/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Мазай Н.В.

з секретарем судового засідання: Шевчук О.А.

за участі позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_1

представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_2

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_3

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 : не з`явилася

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором найму житла та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору найму житла недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач за первісним позовом звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором найму житла.

Підставою звернення до суду із позовом вважає те, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 11.11.2002 державним нотаріусом Монастирищенської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2114, та свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1994 є власником квартири АДРЕСА_1 .

28.09.2018 між ним та відповідачем був укладений договір найму житлового приміщення (далі за текстом - Договір) строком на один рік.

Згідно з п. 4.1. вищевказаного Договору за згодою сторін розмір орендної плати за орендне користування приміщенням, що орендується, складає 1 200 грн 00 коп за місяць.

Відповідно до п. 4.2. Договору орендна плата сплачується Орендарем не пізніше 28 числа кожного місяця.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що орендар зобов`язаний протягом 3 трьох днів з моменту прийняття орендованого житлового приміщення перерахувати орендну плату за перші 2 місяці та за кожен послідуючий місяць авансом.

Акт приймання-передачі квартири по АДРЕСА_2 був підписаний ними 29.09.2018.

Пункт 4.5. Договору встановлює, що усі витрати за користування комунальними послугами, телефонами, послугами інтернет оплачуються орендарем самостійно за розрахунковими рахунками, наданими орендодавцем.

01.01.2019 був укладений додатковий договір до Договору від 28.09.2018, згідно якого змінився кількісний склад осіб, що проживають в квартирі АДРЕСА_1 , а також розмір орендної плати, що з 01.01.2019 складає 2 500 грн щомісячно.

Відповідачем за період проживання з 28.09.2018 по даний час було сплачено 9 395,97 грн в рахунок оплати оренди квартири, а саме 01.10.2018 2 400 грн, 31.01.2019 - 1000 грн, 24.02.2019 - 1200 грн, 07.03.2019 - 2800 грн, 28.03.2019 1 995,97 грн.

Заборгованість по орендній платі на сьогодні складає 11 704,03 грн.

Заборгованість за комунальні послуги за період проживання відповідача в квартирі складає 9 725,04 грн.

Крім того, згідно з п.п. 6.1.8. Договору орендар зобов`язується у разі несвоєчасного здійснення оренди та платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом розмірах з посиланням на ресурс https://taxer.ua/ru/kb/shtraf-za-neuplatu-esv, тобто, розмір неустойки складає 0,1 % за кожен день прострочки, а в загальному 4 579,5 грн.

Загальна сума заборгованості відповідача за Договором складає 26 008,57 грн.

10.06.2019 на адресу відповідача була отримана претензія з вимогою погасити заборгованість, яку вона отримала, проте проігнорувала.

Просить стягнути з відповідача на його користь 26 008 грн 57 коп заборгованості за договором найму житлового приміщення від 28.09.2018.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 подав клопотання про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якого позов до відповідача був пред`явлений 05.08.2019, на даний час заборгованість по орендній платі збільшилась, оскільки відповідач ухилилась від виконання договору, акт приймання-передачі квартири досі не підписаний, ключі від квартири не повернуті.

Просить стягнути з відповідача на його користь 34 569 грн 22 коп заборгованості за договором найму житлового приміщення від 28.09.2018, з яких 16 704, 03 грн заборгованісті по орендній платі, 9 725,04 грн заборгованість по оплаті комунальних послуг, 8 140,15 грн пеня, в подальшому уточнивши позовні вимоги та просить стягнути 28 428,09 грн, з яких 16 647,99 грн заборгованості по орендній платі, 9 725,04 грн заборгованість по оплаті комунальних послуг, 2 055,06 грн пеня.

Ухвалою суду від 28.08.2029 прийнято позову заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

На адресу суду 10.09.2019 від відповідача за первісним позовом та від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого на підтвердження наявності боргу за оплату комунальних послуг позивачем надані квитанції за надані послуги, а саме: рахунок за електроенергію за квітень 2019 року на суму 300 грн; рахунок за надані послуги KП «МВУЖКГ» за квітень 2019 року на суму 202.05 грн; рахунок за послуги КП «Теплокомуненерго» за квітень 2019 року на суму 8 947,32 грн та рахунок за послуги ТОВ «ЧеркасиГаз Збут» за квітень 2019 року на суму 275,67 грн.

Із зазначеним обґрунтуванням та позовною заявою в цілому не згідна. Вважає заявлені в ній вимоги безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 26.06.2019, на особовий рахунок № НОМЕР_1 , за електроенергію від ОСОБА_5 , яка є її матір`ю поступили кошти в сумі 330,60 грн.

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 26.06.2019, на особовий рахунок № НОМЕР_2 , за послуги надані КП «МВУЖКГ» за квітень 2019 року від ОСОБА_5 поступили кошти в сумі 284,70 грн.

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 27.06.2019, на особовий рахунок № НОМЕР_3 , за послуги газопостачання за квітень 2019 року від ОСОБА_5 поступили кошти в сумі 275,67 грн.

В зв`язку з цим, посилання позивача на наявність заборгованості за комунальні послуги саме з сумі 9 725,04 грн, не відповідає дійсності, а тому, подальше обрахування розміру неустойки в сумі 4 579,5 грн також не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, сума в розмірі 4 579,5 грн, на яку позивач посилається як на суму прострочки є необґрунтованою, оскільки відсутнє будь-яке посилання на формулювання саме зазначеної суми.

З приводу орендної плати за житло, хоче зазначити, що не дивлячись на безпідставність заявлених вимог, оскільки позивач є власником лише частки квартири, що здавалася в найм, нею вчасно та в повному обсязі виконувались умови договору, щодо орендної плати, тобто виконувався п. 4.2 Договору. Просить в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до неї - ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором найму житла, відмовити повністю.

На адресу суду 01.10.2019 від позивача за первісним позовом та від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої відповідачем в другому абзаці відзиву вказані суми заборгованості по оплаті оренди житла та комунальних послуг які дійсно відповідають сумам вказаних в квитанціях комунальних підприємств та пункту 4.1, додаткового договору до договору найму житлового приміщення від 28 вересня 2018 року, підписаний сторонами 01 січня 2019 року. Копії квитанцій комунальних підприємств, договору та додаткової угоди договору надані у додатку до позовної заяви. Відповідач ніяким чином не надав позивачу підтверджень про погашення заборгованості. Зазначені обґрунтування цілком відповідають фактичним обставинам на момент подачі позовної заяви. Кількість копій банківських квитанцій (2 шт.) не відповідає заявленій в відзиві «копії квитанцій в кількості трьох штук», суми не відповідають сумам в квитанціях комунальних підприємств, наданих у додатку до позовної заяви, відповідач не надав ніяких документів, які встановлювали б ступінь рідства між платником ОСОБА_5 та відповідачем, які в тій чи іншій мірі могли підтвердити відношення відповідача до даних платежів. Відповідачем, також, не надані документи, які свідчили про вчасне та повномірне виконання пунктів 4.2 та 4.5 договору найму житлового приміщення. Виходячи із цих обставин усі суми, заявлені у позовній заяві, вважає обґрунтованими та правомірними. Відповідач у відзиві безпідставно апелює неправдивою інформацією відносно того в якій мірі позивач являється власником квартири по АДРЕСА_2 . Копії свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину прикріплені позивачем у додатку до позовної заяви. Відповідач порушив пункт 6.4 договору найму житлового приміщення. На претензію надіслану позивачем відповідачу про до судове урегулювання спорів, відповідач ніякою мірою не відповів. Акт прийому-передачі житлового приміщення до договору найму житлового приміщення від 28 вересня 2018 року про передачу квартири власнику сторонами не підписаний. Ключі від орендованої квартири відповідачем позивачу не передані. Договір найму житлового приміщення від 28 вересня 2018 року чинності не втратив та перебуває дійсним на момент надання відповіді на відзив. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 звернулась в суд із зустрічним позовом до позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про визнання договору найму житла недійсним, посилаючись на те, що 28.09.2018 між ОСОБА_1 та нею був укладений договір найму житлового приміщення. За умовами даного договору ОСОБА_1 передав їй у строкове платне користування трьохкімнатну квартиру для проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , тобто ОСОБА_1 виступив як власник зазначеного житла. В поданих до позовної заяви про стягнення заборгованості за договором найму додатках, ОСОБА_1 фактично зазначає, що він є власником даного житла на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно свідоцтва про право власності на житло, видане органом приватизації при Монастирищенськїй міській раді народних депутатів від 14.02.1994 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2002 спадкоємцем майна ОСОБА_6 є син ОСОБА_1 . Спадкове майно складається з Ѕ частки квартири, трьохкімнатної, житловою площею 30.1 кв.м., розташованої на АДРЕСА_2 , зареєстрованої на ім`я померлого на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1994.

Виходячи із зазначених документів, ОСОБА_1 не є повноцінним власником житла, яке передавав в найм, а відтак законних підстав діяти як власник і укладати договір найму, станом на 28.09.2018, у нього не було.

Тому, станом на момент укладення договору найму житлового приміщення, ОСОБА_1 мав право передавати в найм лише Ѕ частки квартири, оскільки право власності на іншу Ѕ частки в нього не було зареєстровано. А тому, є підстави вважати, шо договір найму житлового приміщення від 28.09.2018 є недійсним.

Вважає, що укладений договір між нею та ОСОБА_1 від 28.09.2018 суперечить як актам цивільного законодавства так і інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, оскільки при укладенні такого договору у ОСОБА_1 як власника нерухомого майна повинен був бути або витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно або інший правовстановлюючий документ, який би вказував на належність йому як наймодавцю даного житла. Саме вказані документи запросив би нотаріус, за умови нотаріального посвідчення такого виду договорів.

В даному випадку має місце помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, яка має істотне значення.

Крім того, на недійсність даного договору також вказують й інші обставини, зокрема, відсутність його реєстрації у відповідному органі державної фіскальної служби та виконавчому комітеті місцевої ради.

За таких обставин договір найму житлового приміщення від 28.09.2018, укладений між нею та ОСОБА_1 повинен визнаватися недійсним.

Просить визнати договір найму житлового приміщення, укладений між нею - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 28.09.2018 недійсним.

Ухвалою суду від 18.10.2019 прийнято до спільного розгляду зустрічну позову заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору найму житла недійсним із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором найму житла.

Ухвалою суду від 05.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 первісний позов підтримав повністю, просить його задоволити. Зустрічний позов не визнав повністю, просить відмовити в його задоволенні повністю.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 первісний позов підтримав повністю, просить його задоволити. Зустрічний позов не визнав повністю, просить відмовити в його задоволенні повністю.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 первісний позов не визнав повністю, просить відмовити в його задоволенні повністю. Зустрічний позов підтримав повністю, просить його задоволити.

В судове засідання відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Заслухавши позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним, його представника, представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Оскільки, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором найму житла є похідними від позовних вимог про визнання договору найму житла недійсним, суд вважає за необхідне вирішити зустрічний позов по суті.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЖК Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Так, судом встановлено, що 28.09.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір найму житлового приміщення, відповідно до якого орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування квартиру загальною площею 43.8 кв. м., жилою площею 30,1 кв. м., яка складається з трьох кімнат для проживання, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 68-69).

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЖК Української РСР договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1994 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є власниками квартири АДРЕСА_1 загальною площею 43,8 кв. м. (а.с.6).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2002 ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_6 та є власником Ѕ частки квратири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, зробленого при розгляді 18 грудня 2013 року цивільної справи № 6-137цс13, право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

Частиною 1 ст. 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3, 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов, зокрема, на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 №697-ХІІ (який був чинним на момент виникнення правовідносин) об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого виробничого призначення.

Як було встановлено судом ОСОБА_1 набув право власності на Ѕ частину квартиру згідно свідоцтва про право власності на житло 14.02.1994 та на Ѕ частину квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за законом 11.11.2002, тобто до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про проведення державної реєстрації права власності на квартиру не є підставою для висновку про відсутність такого права у ОСОБА_1 взагалі.

Про правильність застосування даних норм права свідчить і постанова Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 522/4689/16-ц, провадження № 61-40462св18.

Крім цього, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до п. 9.1 договору найму житлового приміщення цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє строком один рік із можливістю продовження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Договір не може вважатися неукладеним після його повного чи часткового виконання.

Про правильність застосування даних норм права свідчить постанова Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144 цс 18.

Про виконання сторонами оспорюваного договору свідчить акт приймання передачі квартири до договору найму житлового приміщення від 28.09.2018 відповідно до якого ОСОБА_4 прийняла квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,8 кв. м, яка складається із трьох кімнат, ключі від зазначеної квартири у кількості одна штука, майно та побутові прилади згідно із переліком (а.с.9), наявність квитанцій про сплату ОСОБА_4 орендної плати за користування квартирою.

Посилання позивача за зустрічним позовом, як на підставу недійсності договору найму житла те, що він не зареєстрований у встановленому законом порядку, не можуть бути взяті суддею до уваги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Тобто, норми діючого законодавства не передбачають обов`язкової державної реєстрації договору найму житлового приміщення.

Оскільки, ОСОБА_1 на час укладення договору найму житлового приміщення був власником нерухомого майна, а саме квартири, дотримано письмову форму укладення договору найму, виконання умов даного договору ОСОБА_4 (приймання квартири, сплата орендної плати, сплата комунальних послуг тощо), що свідчить про його укладення, суд вважає за необхідне у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Суд вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Як було встановлено судом, 28.09.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір найму житлового приміщення, відповідно до якого орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування квартиру загальною площею 43.8 кв. м., жилою площею 30,1 кв. м., яке складається з трьох кімнат для проживання, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 68-69).

Згідно акту приймання передачі квартири до договору найму житлового приміщення від 28.09.2018 ОСОБА_4 прийняла квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,8 кв. м, яка складається із трьох кімнат, ключі від зазначеної квартири у кількості одна штука, майно та побутові прилади згідно із переліком (а.с.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років.

Згідно п. 1.3 Договору найму житлового приміщення строк оренди приміщення з моменту його прийняття становить один рік (а.с. 7-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру.

Згідно п. 4.1 договору найму житлового приміщення від 28.09.2018 орендна плата за орендне користування приміщенням становить 1 200 грн за місяць (а.с.7-8).

Відповідно до п. 4.3 договору найму житлового приміщення розмір орендної плати може переглядатися сторонами шляхом укладання додаткового договору (а.с.7).

Між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ОСОБА_4 01.01.2019 укладено додатковий договір найму житлового приміщення, відповідно до якого було змінено кількісний склад осіб, які будуть проживати у найманій квартирі та змінено розмір орендної плати, яка складає 2 500 грн за місяць (а.с. 10).

Відповідно до ч. 3 ст. 820 ЦК України наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Згідно п. 4.2., 4.4. договору найму житлового приміщення орендна плата сплачується не пізніше 28 числа кожного наступного місяця. Орендар зобо`язаний протягом 3 днів з моменту прийняття орендованого житлового приміщення перерахувати орендну плату за перші 2 місяці та за кожен послідуючий місяць авансом (а.с. 7-8).

Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Згідно п. 4.5. договору найму житлового приміщення усі витрати за користування комунальними послугами, телефонами, послугами інтернет оплачуються орендарем самостійно за розрахунковими рахунками, наданими орендодавцем (а.с.7-8).

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем за первісним позовом, як доказ часткової сплати відповідачем за первісним позовом орендної плати за користування квартирою надано виписку по надходженням по картці ОСОБА_1 за період 28.09.2018 28.05.2019 (картка АТ КБ «ПриватБанк»), відповідно до якої на рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти: 01.10.2018 в сумі 2 400 грн, 31.01.2019 в сумі 1 000.00 грн., 24.02.2019 в сумі 1 200 грн, 07.03.2019 в сумі 2 800,00, 28.03.2019 в сумі 1995,97 грн. Загальна сума становить 9 395,97 грн (а.с.15 - 16).

Суд вважає, що оскільки відповідачем за первісним позовом не надано доказів сплати нею орендної плати за користування найманим житлом, а саме квартирою, згідно договору найму житлового приміщення від 28.09.2018 та додаткового договору до договору найму житлового приміщення від 01.01.2019, первісний позов в цій частині підлягає до задоволення частково та виходить з наступного.

Позивач звернувся до суду із позовом 05.08.2019, строк дії договору закінчується 28.09.2019, оскільки зігдно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, тобто захисту підлягає лише порушене право, то стягненню із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає орендна плата за період із 28.09.2018 до 28.07.2019, з урахуванням сплаченої орендної плати в сумі 11 704,03 грн (21 100 грн 9 395,97 грн).

Доказів виконання сторонами п. 5.3 Договору про дострокове його розірвання суду не надано, що спростовує посилання представника позивача за зустрічним позовом на його дострокове припинення.

Позивач за первісним позовом, як доказ наявності заборгованості за комунальні послуги за період проживання у найманій квартирі ОСОБА_4 надає: рахунок на оплату за спожитий природний газ за квітень 2019 (о/р споживача ОСОБА_1 НОМЕР_3 ) на суму 275,87 грн, рахунок за сплату послуг за тепло за квітень місяць 2019 року (о/р споживача ОСОБА_1 НОМЕР_4 ) на суму 8 947,32 грн; квитанцію за надані послуги КП «МВУЖКГ» (о/р споживача ОСОБА_1 НОМЕР_2 ) на суму 202,05 грн; рахунок за електроенергію за квітень 2019 (о/р споживача ОСОБА_1 НОМЕР_1 ) на суму 300,00 грн. (а. с. 17).

Разом з тим жодна квитанція не містить відомостей про наявність заборгованості по оплаті комунальних послуг. Будь-яких інших доказів наявності заборгованості за комунальні послуги в період дії договору оренди квартири ОСОБА_4 (розрахунки, довідки тощо) суду не надано, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Так, позивачем та його представником за первісним позовом надано суду розрахунок заборгованості, в тому числі пені (а.с. 135-136).

Відповідно до даного розрахунку розмір неустойки складає 0,1 % за кожен день прострочки.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Відповідно до п. п. 6.1.8 п. 6.1 орендар зобов`язується у разі несвоєчасного здійснення оренди та платежів за житлово комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом розмірах (а.с. 68-69).

Оскільки у договорі найму житлового приміщення від 28.09.2018 та у додатковому договорі до договору найму житлового приміщення від 01.01.2019 не визначено розмір та базу нарахування пені, а лише вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства та те, що відсутній законодавчий акт, яким визначено обов`язок та умови сплати пені за договором найму житлового приміщенні, а ч. 3 ст. 549 ЦК України та ч. 2 ст. 552 ЦК України також не встановлюють конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлюють порядок його визначення у договорі, суд вважає, що первісний позов в частині стягнення пені за несвоєчасне здійснення орендної плати та платежів за житлово комунальні послуги не підлягає до задоволення.

Про правильність застосування даних норм права свідчить постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 справа № 904/4156/18, провадження № 12-117гс19.

Крім цього, первісний позов в частині стягнення пені за несвоєчасне здійснення платежів за житловокомунальні послуги не підлягає до задоволення, оскільки судом у задоволенні первісного позову в частині стягнення боргу за житлово-комунальні послуги відмовлено.

Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю, судовий збір покладається на позивача.

Первісний позов задоволено частково, а саме на 33,8 % (11 704,03 грн х 100% : 34 569,22 грн), а тому з відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 259,71 грн (768,40 грн х 33,8 % : 100%).

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-5, 10-13, 81-84, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором найму житла, задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором найму житла в сумі 11 704 (одинадцять тисяч сімсот чотири) гривні 03 коп.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 259 (двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 71 коп.

В задоволені первісного позову в іншій частині відмовити повністю.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору найму житла недійсним, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, встановлені судом продовжуються на строк дії такого карантину.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області 29.01.2003, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , проживає АДРЕСА_3 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_7 , виданий Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області 23.07.2010, ідентифікаційний номер НОМЕР_8 .

Повний текст рішення складено 22 червня 2020 року.

Суддя Н. В. Мазай