Справа № 487/9231/19
Провадження № 2/487/962/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді: Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання: Дорош В.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв», третя особа: Головне управління Державної податкової служби України у Миколаївській області про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших платежів, пов`язаних з трудовими відносинами,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв», третя особа: Головне управління Державної податкової служби України у Миколаївській області про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших платежів, пов`язаних з трудовими відносинами.

28 квітня 2020 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу та на кошти боржника, що містяться на рахунках в установах банків.

В судовому засідання ОСОБА_1 заяву підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що доказів наявності у відповідача та коштів на рахунках, найменування банків, у яких відкриті рахунки та співмірності забезпечення позову заявленим вимогам він не може надати.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, перевіривши надані матеріали, суд приходить до висновку, що така заява не відповідає вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства, як диспозитивність, змагальність цивільного процесу, та надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з імперативними приписами ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Однак, заява ОСОБА_1 не містить відомостей, потрібних для забезпечення позову, зокрема не зазначає майно та кошти, на які просить накласти арешт, посилання на докази належності такого майна та грошових коштів відповідачу, що унеможливлює визначення співмірності заходу забезпечення позову із заявленими вимогами та чи не вплине такий захід забезпечення на провадження господарської діяльності підприємства; відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Вказані недоліки свідчать про невідповідність заяви вимогам ст. 151 ЦПК України.

Згідно ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Отже, заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику.

Одночасно роз`яснюю, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє заявника чи його представника повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 261, 353, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду безпосереднього або через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: З.М. Сухаревич