Дата документу 10.08.2020 Справа № 333/3727/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/3727/18 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
№ 22-ц/807/1981/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Полякова О.З.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Благводсервіс Широківської громади», третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до КП «Благводсервіс Широківської громади», третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 04 жовтня 2017 року по 15 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем. Звільнена 15 червня 2018 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України без здійсненої належно до виплати сум компенсації за невикористані щорічну та додаткову соціальні відпуски у розмірі 4 749, 21 грн.; вихідної допомоги при звільненні у розмірі 23 770, 95 грн.; середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у розмірі 115 459 грн.

Окрім цього, 23 січня 2018 року між ОСОБА_3 та КП «Благводсервіс Широківської громади» був укладений договір позички транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , відповідно до п. 3.4 якого користувач зобов`язаний виконувати та оплачувати сервісне технічне обслуговування транспортного засобу, фінансувати усунення несправностей чи поламок автомобіля, які виникають у процесі використання. За наслідками діагностики автомобіля після його використання були виявлені технічні несправності, усунення яких було пов`язано із заміною деталей через що ремонтні роботи були проведення на загальну суму 16 980 грн. Оскільки право керування автомобілем зокрема належить ОСОБА_1 ,

Згодом уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 160 959, 16 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. У відзиву зазначав, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням всіх обставин справи. З цих підстав просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Третя особа ОСОБА_2 також надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначав, що підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважає рішення суду першої інстанції необ`єктивним, необґрунтованим, ухвалене судом з упередженим ставленням до позивача та ігноруванням доказів, наданих позивачем, Вважає, що рішення незаконне та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу КП «Водоканал Широківської громади» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 04 жовтня 2017 року № 3/ктр ОСОБА_1 була прийнята на посаду начальника юридичного відділу з 04 жовтня 2017 року з посадовим окладом згідно із штатного розпису.

04 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та КП «Благводсервіс Широківської громади» був укладений трудовий договір, відповідно до якого оплата праці працівників здійснюється роботодавцем згідно зі штатним розкладом (п. 3.1); виплата заробітної плати проводиться національній валюті два рази на місяць: до 15 числа - за відпрацьовану першу половину місяця, останній робочий день місяця - за відпрацьовану другу половину місяця (п. 3.2); працівнику надається щорічна основна відпустка, що оплачується відповідно чинного законодавства. Надання інших видів відпусток здійснюється на умовах та порядку, встановлених чинним законодавством (п. 6.1); договір діє з 04 жовтня 2017 року до настання підстав для його розірвання (п. 10.1).

19 жовтня 2017 року КП «Водоканал Широківської громади» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області перейменоване в КП «Благводсервіс Широківської громади».

14 червня 2018 року на підставі Наказу КП «Благводсервіс Широківської громади» № 18/КТР від ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника юридичного відділу комунального підприємства з 15 червня 2018 року на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України.

Згідно із довідки КП «Благводсервіс Широківської громади» № 129 від 11 травня 2018 року станом на 11 червня 2018 року за підприємством існує заборгованість перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати за травень 2018 року в розмірі 8 250,97 грн., заборгованість з виплати заробітної плати за першу частину червня в розмірі 3 513,82 грн., компенсація за невикористану щорічну відпустку (в тому числі додаткову соціальну відпустку) 11 814,66 грн. вихідна допомога при звільнені в розмірі 28 809,00 грн., заборгованість за авансовими звітами в розмірі 1 250,18 грн., заборгованість за договором позички на ремонт транспортного засобу згідно рахунку № СФ-0001552 на суму 16 980,00 грн. Загальна сума заборгованості за вказаною Довідкою складає 70 618,63 грн.

Відповідно до довідки КП «Благводсервіс Широківської громади» від 11 вересня 2018 року № 176 станом на 15 червня 2018 року заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 за травень 2018 року становить 10 249,65 грн. З урахуванням відрахувань з заробітної плати - ПДФО та військового збору - 1 998,68 грн. до видачі 8 250,97 грн. Остаточний розрахунок червень 2018 року: заробітна плата 4801,50 грн., компенсація відпустки 10 777, 19 грн.; відрахування з цих сум - 3 036,87 грн., до видачі - 12 536,82 грн. Виплату згідно діючого законознавства здійснено в повному обсязі 06 вересня 2018 року у розмірі 20 878, 78 грн. Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 7 524,43 грн.

01 жовтня 2018 року в.о. головного бухгалтера КП «Благводсерсіс Широківської громади» на ім`я директора ОСОБА_4 надано службову записку про допущення у виданій підприємством довідки № 176 від 11 вересня 2018 року арифметичної описки в частині зазначення періоду та видів відпусток. Зазначено, що на теперішній час на підприємстві відсутні документи, що підтверджують право ОСОБА_1 на додаткову соціальну відпустку. Нова довідка буде надана після перевірки всіх первинних документів підприємства.

Представником відповідача в суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи та за ухвалою суду першої інстанції від 07 жовтня 2019 року у справі було призначено судово-економічну експертизу.

Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2484/2485-19 від 22.11.2019 року. Згідно висновків експерта :

- розмір нарахованої вихідної допомоги, зазначеній в уточненій позовній заяві від 24 вересня 2018 року у сумі 23 770, 95 грн. не підтверджується, оскільки розрахунково порушення строків виплати заробітної плати ОСОБА_1 не встановлено;

- нарахований розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 115 549 грн. (із розрахунку 102 дні затримки), згідно із змістом уточненої позовної заяви від 24 вересня 2018 року документально та нормативно не підтверджується, оскільки на день звільнення мала місце переплата по заробітній платі ОСОБА_1 ;

- підтвердити розмір компенсації за невикористану щорічну та додаткові відпустки в сумі 4 749, 21 грн. згідно із уточненою позовною заявою від 24 вересня, не надається за можливе. Розрахунковий розмір компенсації становить 1 479, 98 грн.;

- документально підтвердити розмір нарахованої суми заборгованості, зазначеній у довідці КП «Благводсервіс Широківської громади» від 11 травня 2018 року № 129 не надається за можливе;

- документально підтвердити час роботи ОСОБА_1 у Комунальному підприємстві «Благводсервіс Широківської громади» з 04 жовтня 2017 року по 15 червня 2018 року;

- розрахунково не підтверджується затримка більш як за один місяць виплати ОСОБА_1 заробітної плати при звільненні;

- розрахунковий розмір переплати заробітної плати за період з жовтня 2017 року по червень 2018 року ОСОБА_1 становить 28 732, 87 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності позивачем.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Так, ст. 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Ст. 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Аналогічні положення передбачені в ст. 21 Закону України "Про оплату праці".

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За змістом частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ч.1ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Твердження апелянта стосовно визнання висновку експерта недостовірним доказом є безпідставними.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач мав довести факт не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, зокрема наявності заборгованості роботодавця перед працівником з виплати заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки.

Позивачем не було надано під час розгляду справи в суді першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

До того ж доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки його висновків, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2020 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: О.З. Поляков

С.В. Кухар