Номер провадження: 22-ц/813/2813/20
Номер справи місцевого суду: 522/1801/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену під головуванням судді Чернявської Л.М., -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Укрсоцбанк», за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання недійсної третейської угоди у вигляді третейського застереження.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та зупинити дію рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Манюти С.В. (з відкриттям розділу), індексний номер 47673724 від 08.07.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, вищевказаної квартири, загальною площею 61,3 кв.м, житловою площею 44,3 кв.м, номер об`єкта в РПВН 14397417, посилаючись на те, що 04 вересня 2019 року за ініціативою відповідача рейдерськими діями здійснили захват її квартири та вигнали її.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 ,звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відзиву до суду надано не було.

Сторони про розгляд справи на 17 червня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 149-152).

Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 153).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заява є необґрунтованою, оскільки ОСОБА_1 не надано жодних обґрунтувань щодо необхідності застосування заходу забезпечення позову про визнання недійсної третейської угоди у вигляді третейського застереження та до заяви не додано жодного документального підтвердження наведених в заяві обставин.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Укрсоцбанк», за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання недійсної третейської угоди у вигляді третейського застереження, в якому просила визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у пункті 6.2 статті 6 Договору про надання споживчого кредиту від 19 лютого 2008 року № 08-693/027-301, оформленого між нею та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», так як третейське застереження не відповідає вимогам законодавства та порушує ії права.

Згодом ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та зупинити дію рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Манюти С.В. (з відкриттям розділу), індексний номер 47673724 від 08.07.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, вищевказаної квартири, загальною площею 61,3 кв.м, житловою площею 44,3 кв.м, номер об`єкта в РПВН 14397417, зазначивши, що рейдерськими діями за ініціативою відповідача був здійснений захват її квартири, з якої її вигнали.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення о позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого у справі.

При цьому під час прийняття рішення про вжиття заходів забезпечення позову, необхідно мають надати правильну правову оцінку підставам застосування цих заходів.

Заходи забезпечення можуть бути застосовані виключно за наявності однієї з підстав, визначених ч. 3 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України, та мають бути співмірними з позовними вимогами і адекватними.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі вищевикладених обставин, суд дійшов до вірного висновку про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову за необґрунтованістю вимог заяви, а також за відсутністю доказів на підтвердження її вимог.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те,що судом неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, недоведені обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки доказів на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права при розгляді заяви про забезпечення позову до суду надано не було, також апелянтом в апеляційній скарзі не зазначені обґрунтовані підстави для застосування заходів забезпечення позову та докази в чому полягає незаконність постановленої ухвали.

У відповідності з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 24 червня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра