Справа № 426/40/20
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

01 червня 2020 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Скрипника С.М.,

за участю секретаря судового засідання Діброви А.О.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове Луганської області в порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 20.10.2017 вона позичила відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 24 000, 00 грн. При цьому, було встановлено, що повернення позики відбуватиметься щомісяця у сумі не менше 1000, 00 грн., починаючи з січня місяця 2018 року та відповідач повінстю розрахується до 31 грудня 2019 року. Письмовий договір позички не укладався. На підтвердження отримання від позивача грошових коштів ОСОБА_2 власноручно 20 жовтня 2017 року написав та надав їй розписку, підписану також свідками. Але у вказаний у розписці відповідачем строк до 31.12.2019 року і у подальшому до теперішнього часу, відповідач їй позичені кошти не повернув, чим порушує взяте на себе зобов`язання.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за позовом 26233,40 грн, що складається з: судові витрати - 768,40 грн., комісія банку - 25,00 грн., сума боргу за розпискою - 24000,00 грн., 3% річних від простроченої суми - 1440, 00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 01 жовтня 2019 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала, пояснила, що її знайома ОСОБА_3 попрохала позичити її доброму знайомому ОСОБА_2 24000 гривень, на що позивачка погодилася, Але, всупереч домовленості згідно розписки, відповідач так і не повернув позичені кошти ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про слухання справи, про причини неявки відомостей від нього не надходило.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що дійсно вона попрохала свою знайому ОСОБА_1 позичити своєму знайомому ОСОБА_2 гроші в сумі 24000, 00 гривень на його прохання. Вона знає ОСОБА_2 як порядну людину. Він попросив позичити кошти для того, щоб покрити борг, який у нього з`явився у кредитній спілці. Після цього ОСОБА_3 його не бачила.

Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності відповідача по наявним матеріалам в справі.

Суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.. 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Судом встановлено, що 20 жовтня ОСОБА_1 позичила відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 24 000, 00 грн. На підтвердження факту отримання грошових коштів ОСОБА_2 надано розписку (а.с.56).

Згідно вказаної розписки відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачеві ОСОБА_1 до 31.12.2019, однак до теперішнього часу не повернув, чим порушує взяте на себе зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем до позову не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми в сумі 1440 гривень, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином з відповідача слід також стягнути судовий збір та комісію банку на загальну суму 793,40 грн.

Отже, даний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, загальна сума грошових коштів, що підлягають стягненню з відповідача на його користь складає 24793 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 509, 525, 526, 527, 530, 543, 599, 610-611, 627, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4,12,13,76-81,95,141,263-265,273,280,354,355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість за розпискою між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 20 жовтня 2017 року в сумі 24793 ( двадцять чотири сімсот дев`яносто три) грн. 40 коп., яка складається: сума боргу за розпискою - 24 000 , 00 грн., судові витрати - 768, 40 грн., комісія банку - 25,00 грн. В іншій частині позову - відмовити.

Копію заочного рішення надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Строк подання апеляційної скарги під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення виготовлений 05 червня 2020 року.

Суддя: С.М. Скрипник