Справа № 191/514/20
Провадження № 2/191/172/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15.06.2020
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Гречко Ю.В.
за участю секретаря Борисової О.В.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловий приміщенням,-
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловий приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він, ОСОБА_1 , є власником житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на вищевказаний будинок підтверджується Рішенням суду про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та про визнання права власності на частину житлового будинку від 16.01.2006р. Відповідач по справі, його колишня дружина ОСОБА_2 , зареєстрована в нашому будинку, але фактично не проживає з 10 жовтня 2018 року і по теперішній час, яка виїхала з їх дому, що підтверджується довідкою квартального комітету № 27 від 14.02.2020р. Її теперішнє місце проживання йому не відомо, вони не спілкуються. Його звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати по справі просить покласти на позивача.
До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився по невідомій суду причині.
Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 17 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №301.
Згідно заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2006 року визнано дійсною угоду купівлі-продажу 2/5 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 2/5 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 27 січня 2006 року.
Реєстраційним посвідченням від 21 липня 2006 року, КП «Синельниківське МБТІ» зареєстровано та записано в реєстрову книгу № Д 3 стор.228 за реєстром № 3914/27 право приватної власності на 2/5 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Крім того, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 № 014864 від 21 липня 2006 року підтверджуєтсья факт належності ОСОБА_1 2/5 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки, виданої 14 лютого 2020 року квартальним комітетом № 27, ОСОБА_2 , 1985 року народження, дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично з 10 жовтня 2018 року за даною адресою не проживає. Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 в житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 також підтверджується домовою книгою з відповідним записом.
Згідно акту, відписаного жителями АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підтвердженого головою квартального комітету № 27 ОСОБА_6 , підтверджується факт непроживання ОСОБА_2 в житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 з 10 жовтня 2018 року.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.
Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловий будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки відповідачі не проживають у даному будинку, більше одного року без поважної причини.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловий приміщенням - задовольнити .
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354 (строк на апеляційне оскарження), 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.
Суддя: Ю. В. Гречко