Справа № 209/343/20
Провадження № 2/209/459/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2020 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участю секретаря Драгунцевої С.М.,

розглянувши в залі судового засідання Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товарна Біржа "Дніпродзержинська" про визнання біржового договору дійсним та визнання права власності на частку квартири,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт належності правовстановлюючого документу біржового договору № 007/384 купівлі-продажу частки квартири від 02 листопада 1999 року - ОСОБА_1 ; визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вчинений на товарній біржі «Дніпродзержинська» 02 листопада 1999 року, реєстраційний номер договору 007/384; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку трьохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначив, що 02 листопада 1999 року, ОСОБА_2 за договором купівлі - продажу нерухомого майна оформленого товарною біржею «Дніпродзержинська» продала йому належну їй 1/3 частку квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Оскільки на той момент він був малолітнім, в його інтересах діяла його мати ОСОБА_3 . Іншими співвласниками квартири в розмірі по 1/3 частці нерухомого майна є ОСОБА_6 , донька ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , чоловік ОСОБА_2 . Після оформлення договору купівлі-продажу квартири, на наступний день, а саме 03 листопада 1999 року, 1/3 частки купленої квартири, відповідно до вимог на той час діючого законодавства, була зареєстрована органом БТІ. Згідно договору купівлі-продажу та реєстраційного напису органу БТІ, як органу державної реєстрації прав на нерухоме майно, 1/3 частка квартири перейшла йому у власність. На даний час він хоче викупити у інших співвласників квартири їхні частки і вони самі не проти цього. Але, у зв`язку з тим, що біржовий договір-купівлі продажу частки квартири не відповідає вимогам чинного законодавства щодо форми договору він позбавлений права зробити це. В свою чергу, ОСОБА_2 як продавець своєї частки, здійснила в законному порядку продаж належної їй частки квартири, і провела державну реєстрацію органом БТІ, де визнано право власності на 1/3 частки квартири за ОСОБА_1 , тим самим підтверджує чинність договіру купівлі-продажу. На час оформлення спірного договору купівлі-продажу частки квартири, прізвище покупця записано як " ОСОБА_7 ", що різниться з паспортом громадянина України " ОСОБА_7 ", що унеможливлює встановити належність правовстановлюючого документу біржового договору купівлі-продажу частки квартири від 02.11.1999 року ОСОБА_1

17 березня 2020 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 05 травня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито та цивільна справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову.

Представник третьої особи - Товарна Біржа "Дніпродзержинська" - у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши позицію сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що наявні законні підстави ухвалення рішення про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності відповідачу та членам її сім`ї: ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 07 лютого 1997 року (а.с. 16).

02 листопада 1999 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна 1/3 частини трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна (а.с. 15).

Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складається з трьох кімнат жилою площею 41,5 кв.м., загальною площею 72.4 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту (а.с. 17-18).

Згідно висновку про ринкову вартість об`єкта нерухомості від 13 серпня 2019 року (а.с. 19-20), вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , становить 82537 грн., а 1/3 її частина - 27512 грн.

Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення зазначеного договору купівлі продажу, що не заперечувалось сторонами.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України (в редакції 2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних прав та відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно ч. 1 ст. 45 ЦК України (в редакції 1963 року), недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Вищезазначене не суперечить й вимогам ст. 328 ЦК України (в ред. 2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно ч. 4 ст. 203 ЦК України (в редакції 2003 року), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно ч. 1 ст. 209 ЦК України (в редакції 2003 року), правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції 2003 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно із ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) 03 листопада 1999 року Договір був зареєстрований у Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації та відомості про нових власників були внесені в реєстрову книгу за реєстраційним номером 007 / 384 в реєстрову книгу № 130 та технічний паспорт на квартиру (а.с. 16 оберт).

За змістом ст. 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Таким чином, реєстрація Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації за позивачемправа власності на спірну квартиру на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на листопад 1999 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею, були підставою для їх державної реєстрації. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-ІУ право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Враховуючи викладені обставини, суд приймаючи до уваги, що договір купівлі-продажу підписаний сторонами та пройшов державну реєстрацію відповідно до чинного на той час законодавства, сторонами виконані всі умови договору купівлі продажу, вважає, що такий договір укладений на той час правомірно з додержання вимог закону, та зазначений договір купівлі-продажу є дійсним. Тож суд приходить до висновку, що вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 02 листопада 1999 року, укладеного між сторонами дійсним підлягають задоволенню.

Також позивач просив встановити факт належності правовстановлюючого документу - біржового договору купівлі - продажу частки квартири № 007/384 від 02.11.1999 року ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Крім того, як вбачається з поданих документів існують розбіжності в написанні прізвища покупця, а саме у договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 02.11.1999 року, прізвище зазначено як « ОСОБА_7 ", а в свідоцтві про народження прізвище вказано як « ОСОБА_7 ».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як зазначено в ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що факт укладення договору купівлі-продажу від 02.11.1999 року ОСОБА_2 з ОСОБА_1 в фактично укладений ОСОБА_1 , знайшов своє підтвердження наданими позивачем доказами, даний факт не заперечувався відповідачем та третіми особами. Таким чином є підстави вважати що біржовий договір купівлі - продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 № 007/384 від 02.11.1999 року, укладений між ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , належить ОСОБА_1 .

Суд проаналізувавши зібрані та дослідженні докази в їх сукупності суд прийшов до висновку про те, що заявником доведено, що встановлення юридичного факту є його безпосереднім правом як громадянина України, в іншому, окрім судового, порядку реалізувати вказане право заявник не має можливості, та є всі підстави для задоволення заяви позивача та встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме: що договір купівлі - продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 № 007/384 від 02.11.1999 року, укладений між ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , належить ОСОБА_1 .

Крім того позивач просив визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає, що вказана вимога не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вже зареєстровано за позивачем 03.11.1999 року ОКП "Дніпродзержинське БТІ" за реєстровим номером № 21645 в книзі № 130 (а.с. 15 оберт, 16 оберт). А саме право власності позивача на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке не визнається іншою особою, захищено судом шляхом визнання договору купівлі - продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 № 007/384 від 02.11.1999 року, укладеного між сторонами, дійсним, що є підставою для реєстрації права власності, та шляхом встановлення факту належності вказаного договору позивачеві.

Керуючись ст.ст. 45, 47, 227 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 203, 209, 220, 392, 657 ЦК України, ЗУ «Про товарну біржу», ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 293, 294, 315, 316, 319, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ), Товарна Біржа "Дніпродзержинська" ( , юридична адреса: м. Кам`янське, вул. Васильєвська, 3) про визнання біржового договору дійсним та визнання права власності на частку квартири - задовольнити частово.

Встановити факт належності правовстановлюючого документу біржового договору № 007/384 купівлі-продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 ) від 02 листопада 1999 року - ОСОБА_1 .

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вчинений на товарній біржі «Дніпродзержинська» 02 листопада 1999 року, реєстраційний номер договору 007/384.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик