Справа № 521/9541/17
Номер провадження 2/521/118/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Лічмана Л.Г.

при секретарі - Тимофієнко Н.М.,

за участю представника позивача - адвоката Борогана В.В.

представника відповідача - адвоката Радіонова О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

22.06.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою, у якій просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 01.12.2014 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Є.А., зареєстрований в реєстрі за № 2358.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що її батьку ОСОБА_3 належало 39/100 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,3 кв.м. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати щодо його поховання вона взяла на себе. Після звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, її було повідомлено про наявність заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Фьодоровим Є.А. 01.12.2014 р. на користь ОСОБА_2 . Позивачка вважає, що даний заповіт є недійсним, оскільки був підписаний особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Батько більше 17 років страждав розладами психічного здоров`я, декілька разів знаходився на обстеженні.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Бороган В. В. підтримав зазначені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Радіонов О.Л. у задоволенні позовних вимог просили відмовити.

У запереченнях на позовну заяву ОСОБА_2 вказала, що при складанні заповіту були додержані встановлені законом вимоги щодо його оформлення, заповіт посвідчений уповноваженою особою - нотаріусом Фьодоровим Є.А. За життя спадкодавця не було визнано недієздатним, оскільки підстав для цього не існувало. За життя між позивачкою та спадкодавцем існували неприязні стосунки, вона неодноразово намагалась позбавити спадкодавця права власності на житло. Стороною відповідача наголошено на недоведеності факту абсолютної неспроможності спадкодавця на складання заповіту, що є підставою для відмови у позові.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.09.2017 р. клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено повністю, витребувано з Комунальної установи «Одеський міський психіатричний диспансер» відомості відносно знаходження на обліку у міському психіатричному диспансері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з зазначенням з якого часу він перебував на обліку, з яким діагнозом та який курс лікування проходив, витребувано з Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» відомості щодо знаходження на лікуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який курс лікування було йому призначено та який діагноз було поставлено, витребувано з П`ятої одеської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи № 15/2017, відкритої після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє місце проживання якого є АДРЕСА_2 , номер спадкової справи у Спадковому реєстрі - 60183158.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.11.2017 р. клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено, витребувано з Комунальної установи «Одеська міська поліклініка № 1» належним чином засвідчені копії наявних медичних документів за зверненнями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , за період з січня 2012 року по січень 2017 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.11.2017 р. клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено, витребувано з Суворовського районного суду м. Одеси для огляду оригінали цивільної справи № 523/794/15-ц за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання особи недієздатною та встановлення опіки.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.05.2018 р. клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено, витребувано з Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» історію хвороби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який знаходився на лікуванні з 08.12.2014 року по 28.01.2015 року з діагнозом хронічний маячний розлад та витребувано з Комунальної установи «Міський психіатричний диспансер» наявну медичну документацію щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який перебував під наглядом лікаря-психіатра з 2015 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.05.2018 р. призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу для надання висновків з таких питань: 1.Чи страждав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на хронічний стійкий психічний розлад або функціональний розлад психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі, чи іншими хворобливими явищами, що можуть викликати тимчасовий розлад психіки, під час укладання та підписання заповіту 01.12.2014 р.? 2.Чи здатен був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними під час укладання та підписання заповіту 01.12.2014 р.? Проведення експертизи доручено судово-психіатричним експертам відділення судово-психіатричних експертиз КУ «Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я». Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.08.2019 р. провадження у справі про визнання заповіту недійсним поновлено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.10.2019 р. клопотання представника відповідача - адвоката Радіонова О.Л. про витребування доказів задоволено, витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я» Одеської обласної ради оригінали медичної картки № 4563 стаціонарного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за 1981 рік, а також медичної картки АДРЕСА_3 стаціонарного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за 2014 - 2015 роки.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 р. клопотання представника відповідача - адвоката Радіонова О.Л. задоволено частково, призначено повторну посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу для надання висновків з таких питань: 1.Чи страждав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на хронічний стійкий психічний розлад або функціональний розлад психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі, чи іншими хворобливими явищами, що можуть викликати тимчасовий розлад психіки, під час укладання та підписання заповіту 01.12.2014 року? 2.Чи здатен був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними під час укладання та підписання заповіту 01.12.2014 року? Проведення експертизи доручено судово-психіатричним експертам Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради». Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками записано ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . (т. 1 а.с. 6)

Відповідно до договору міни від 15.04.1998 р., посвідченого 15.04.1998 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М., зареєстровано в реєстрі за № 2-75, ОСОБА_3 поміняв належну йому квартиру АДРЕСА_4 на 39/100 частин квартири АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 7, 65)

З відповіді КП «БТІ» ОМР від 07.03.2017 р. № 481461.36.17 вбачається, що станом на 31.12.2012 р. право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 (57/100 частки), ОСОБА_3 (39/100 частки), ОСОБА_7 , ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 63)

07.09.1998 р. ОСОБА_3 підписав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М,, зареєстрований в реєстрі за № 5154, відповідно до якого все своє майно, в тому числі 39/100 частки квартири АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 54- 56 звор.)

21.12.2014 р. ОСОБА_3 також підписав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Є.А., зареєстрований в реєстрі за № 2358, бланк серії НОМЕР_3 , відповідно до якого зробив розпорядження щодо всього майна, яке заповів ОСОБА_2 . Зазначений заповіт містить рукописний напис « ОСОБА_8 », а також підпис заповідача з зазначенням прізвища імені та по батькові « ОСОБА_3 ». (т. 1 а.с. 8, 62)

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 71 років помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (актовий запис № 1002). (т. 1 а.с. 9)

Після його смерті за заявою доньки ОСОБА_1 про прийняття спадщини № 32 від 02.02.2017 р. державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Ігнатенко М.М. було заведено спадкову справу № 15/2017. (т. 1 а.с. 56 -57)

14.07.2017 р. з заявою про прийняття спадщини № 440 в П`яту одеську державну нотаріальну контору звернулася ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 70 звор.)

Згідно довідки № 2049 від 11.06.2012 р. та № 175 від 30.01.2017 р. ОСОБА_3 проживав за адресою АДРЕСА_2 . Разом з ним проживала донька ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 12, 53)

У відповіді від 23.11.2017 року №908 ОСОБА_3 протягом життя до Одеської міської клінічної лікарні №1 не звертався (т. 1 а.с. 104).

З довідки № 34141 від 18.10.2017 р. відомо, що ОСОБА_3 з 08.12.2014р. по 28.01.2015р. знаходився на стаціонарному лікуванні в ООМЦПЗ з діагнозом: «Хронічний маячний розлад». (т. 1 а.с. 80)

Згідно відповіді № 01-01-10/1038 від 13.10.2017 р. ОСОБА_3 перебував під наглядом лікаря-психіатра ООМЦПЗ. Був виписаний з діагнозом: «Хронічний маячний розлад». (т. 1 а.с. 82)

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 523/794/15-ц за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, у якій вона просила вирішити питання про визнання ОСОБА_3 недієздатним та встановити над ним опіку, зобов`язати орган опіки та піклування вирішити питання та надати до суду подання про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 .

В цій заяві від 20.01.2015 р., ОСОБА_1 , не знаючи про заповіт на користь ОСОБА_2 , зазначила, що останні 15 років у ОСОБА_3 виникають приступи агресії на грунті маячливих ідей, ОСОБА_3 вважає, що вона, інші родичі та знайомі намагаються його отруїти. 07.12.2014 р . , коли вона спала, ОСОБА_3 намагався її вдарити палкою в зв`язку з чим вона викликала міліцію. Судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_3 не була проведена через його неявку до КУ Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2015 р., яка набрала законної сили, заяву ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною та встановлення опікуна залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою заявника.

В матеріалах цієї справи є листи на ім`я ОСОБА_1 від заступника начальника Хмельницького ВП Малиновського РВ Одеського міського управління в Одеський області від 11.12.2014 року та заступника головного лікаря КУ Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я від 26.12.2014 року. У відповіді органу поліції на звернення ОСОБА_1 від 07.12.2014 р. йдеться про направлення ОСОБА_3 на психіатричне обстеження до КУ Одеський обласний медичний центри психічного здоров`я. У відповіді КУ Одеський обласний медичний центри психічного здоров`я зазначається, що ОСОБА_3 надав письмову відмову від передачі своїх персональних даних і відомостей про стан психічного здоров`я.

02.02.2015 р. ОСОБА_1 зверталася до прокурора Одеської області з заявою, яка зареєстрована за № 557. В цій заяві ОСОБА_1 стверджувала про тривалий психічний розлад стану здоров`я її батька ОСОБА_3 , про його протиправну поведінку 07.12.2014 р., про наявність заповіту на її користь і про невідоме їй місцезнаходження ОСОБА_3 . Вона вважала, що сестра батька може скористатися станом його здоров`я щодо квартири на свою користь. (т.1. а.с. 13-14)

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК).

Відповідно до ст. 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Цивільний Кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповіт є одностороннім правочином і на нього поширюються загальні правила ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідно до ч. 2 ст.1257 ЦК за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

На обгрунтування правових підстав позивачка вказала статтю 225 ЦК України, якою передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК, суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

На день розгляду справи статтям 145 і 212 ЦПК відповідають статті 105 і 89 ЦПК, які викладені в аналогічній редакції.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. ( ч. 1 ст. 216 ЦК)

Таким чином, норма цивільного права, яка регулює спірні правовідносини має наступні гіпотезу та диспозицію: якщо у момент вчинення такого правочину як заповіт особа перебувала в стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо), то за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, і цей заповіт не створює юридичних наслідків для спадкоємця, призначеного таким заповітом.

З показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , які добре знали спадкодавця та його сім`ю видно, що протягом тривалого часу, в тому числі на грудень 2014 року ОСОБА_3 скаржився, що його отруюють дихлофосом, впливають на нього радіохвилями через комп`ютер, інтернет. У зв`язку з цим він на даху свого будинку прорубав вікно. У його кімнаті штукатурки не було, стелі теж, одна дранка, його умови проживання були незадовільні, ОСОБА_3 боявся, що його отруять. ОСОБА_3 отруїв сусідську собаку, пояснюючи це тим, що вона йому заважає, заявляв, що його також хочуть вбити, весь час запитував: « Там чужих немає ?», - почувши: « Ні », - казав: «Ну, тоді я можу вже йти»; проявляв агресію - бив палицею дочку, ходив з тачкою, збирав різні мішки, пляшки, нічого не готував собі із їжі, а на те, що готувала йому дочка, казав, що його хоче отруїти, у нього агресія була направлена переважно на жінок, говорив, що «молдавани атакують його».

Допитаний у судовому засіданні приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фьодоров Є.А. повідомив, що особу та дієздатність ОСОБА_3 під час посвідчення спірного заповіту ним встановлено та перевірено, сумнівів щодо його психічної поведінки не виникало, підпис у заповіті вчинено особисто ОСОБА_3 .

Із наданої медичної карти стаціонарного хворого № 4563 слідує, що ОСОБА_3 з 29.07.1981 р. по 28.09.1981 р. перебував па стаціонарному лікуванні в Одеській психіатричній лікарні № 1, де йому лікарями був встановлений діагноз: алкогольне маячення ревнощів. Із запису лікаря приймального відділення: пацієнт доставлений в лікарню колишньою дружиною, з якою розлучений, однак проживає в одній квартирі. Періодично став помічати, що коли поїсть, то в тілі виникають дивні відчуття. Хотів дану їжу віднести до міліції, однак передумав. Вирішив вдома більше нічого не їсти. З того часу «спала якась пелена з думок». Також лікарями з`ясовано, що він впродовж останніх 10 років зловживає спиртними напоями. Міг випити 0,5 л, а інколи і більше міцних спиртних напоїв. Останніх півроку став алкоголь вживати менше, так як відчув, що хворіє шлунком, і повідомив, що в цьому році (1981 р.) у нього на тлі зловживання спиртним двічі були конвульсії. При цьому ставало зле, відчував терпкість в руках, ногах, виникали судоми. Зі слів дружини, психічні розлади у чоловіка виникли впродовж останніх 8 років, при цьому постійно її ревнував, звинувачував у подружній зраді, був підозрілим. Останніх три роки став заявляти, що дружина його отруює. Самостійно звернувся до лікаря із скаргами на біль в шлунку та серці, що пов`язував із дією отрути. Направлений на консультацію до психіатра. При огляді у стаціонарі лікарем відзначено: охоче вступає у розмову, розповідає про своє життя, захворювання. Увага нестійка. Схильний до деталізації, самоаналізу. Розладів сприйняття не виявляє. У висловлюваннях звучить систематизоване маячення ревнощів, переслідування, отруєння. Стверджує, що дружина з перших днів сімейного життя йому зраджує. Називав імена різних чоловіків, з якими вона «гуляла, зачинялась на роботі у підсобному приміщенні». Також помітив, що вона схильна загравати з іншими чоловіками, заводити серед них собі друзів. З грудня 1980 р. з`явилось відчуття важкості та біль в шлунку після вживання їжі. Зрозумів, що дружина його отруює, хоче його позбутися, вижити із квартири, відгородити від дитини. Чоловік, з яким вона йому зраджувала, хоче його «споїти», і таким чином знищити. Також помічав, що коли дружина з кимось зачинялась на роботі у підсобні, то зовні виставляла пильнувати своїх співробітників. Для своїх коханців вона також переодягалась у різний одяг. Перебуваючи у відділенні, пацієнт розповідав лікарю, що часто задумується над тим, чому дружина з ним так погано вчинила. Дійшов висновку, що тітка дружини довела свого чоловіка до того, що той повісився. У коханця ОСОБА_12 дружина померла від серцевого нападу, значить той довів її до цього. А тому «вони всі діють одним методом по знищенню людей». Також був здивований, що дружина не забороняла йому пити та курити, хоча знала, що це шкідливо. А коли закінчувалась горілка, то вона із села викликала його тещу, і та завжди привозила із собою самогон, щоб його споїти. Під час застосування 12.08.1981 р. методу барбамілового розгальмування пацієнт був багатослівний, охоче розповідав про свої хворобливі переживання. Так, повідомив, що одного разу застав дружину із коханцем. Тоді мав кудись їхати, однак повернувся назад у гуртожиток, де на той час проживав. Дружину вдома не застав. Запідозрив щось неладне, а тому став очікувати її у коридорі. Через хвилин 15- 20 дружина вийшла з одній- із кімнат, при цьому була одягнена в домашній халат на голе тіло, а тому сумнівів у її зраді у нього не було. Також повідомив, що тут у лікарні поїв шоколад, який передала йому дружина, і відчув, що у нього всередині стало «витягувати всі жили». Вважає, що дружина обмастила шоколад своїми менструальними виділеннями, і що так роблять жінки, коли хочуть когось до себе приворожити. У коханця ОСОБА_13 немає своєї квартири, а тому після його смерті він має намір разом з його дружиною проживати у його помешканні. Після відповідного лікування, в тому числі і інсулінотерапії, пацієнт став значно спокійнішим. Маячні ідеї дезактуалізувались, втратили свою колишню гостроту. Став критично оцінювати перенесений ним стан, почав будувати реальні плани на майбутнє. Мав позитивні установки на тверезий спосіб життя, хотів помиритись з дружиною, зберегти сім`ю. Судомних нападів, станів із втратою свідомості не спостерігалося. Рекомендоване спостереження райпсихіатра, нарколога (медкарта № 4563 ).

Із наданої медичної карти стаціонарного хворого № 1 слідує, що ОСОБА_3 , з 08.12.2014 р. но 28.01.2015 р. перебував на стаціонарному лікуванні в Одеському обласному медичному центрі психічного здоров`я з діагнозом: хронічний маячний розлад. Із вказаним діагнозом на лікування був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги, в супроводі доньки.

У медичній картці міститься рапорт працівника поліції, в якому він повідомляє своє керівництво, що 07.12.2014 р. надійшло повідомлення про те, що гр. ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , бешкетує. Вказано, що він перебуває на психіатричному обліку. Став в агресії бити палицею та погрожувати фізичною розправою рідним. Також говорив, що його отруюють та направляють на нього «радіопромені»

При обстеженні у стаціонарі лікарями з`ясовано, що пацієнт вперше у вказаному закладі лікувався у 1981 році з приводу алкогольного маячення ревнощів. Тоді після виписки із стаціонару підтримуюче лікування не приймав, та психоневрологічний диспансер не відвідував. Продовжував стверджувати, що дружина йому зраджує, підсипає отруту в їжу. Після смерті дружини (весною 2014 р.) став заявляти, що його отруює донька, підслуховує його розмови, слідкує за ним по телевізору. Нікого не впускав до себе у кімнату, зробив отвір у стінці, щоб «дихлофос вивітрювався». Наполегливо продовжував стверджувати, що дочка та зять отруюють його дихлофосом, впливають променями. У зв`язку з цим накинувся на них з палицею, після чого був госпіталізований до лікарні. Психічний стан при вступі: доступний контакту, увага привертається достатньо. Зовні напружений. Висловлює маячні ідеї відношення, отруєння. Заявляє: «Мене постійно труять різними речовинами, частіше дихлофосом...останній раз це був засіб для виведення плям...якби я не зробив отвір па вулицю, то напевно помер би». Емоційні реакції лабільні. Чіткої галюцинаторної симптоматики не виявляє. Хворим себе не вважає. У всьому звинувачує дочку, що вона хоче його позбутися, забрати квартиру. Критика відсутня. Огляд терапевта від 02.01.2015 р.: скарги на загальну слабкість, періодичний біль в ділянці серця. Артеріальний тиск - 120/70 мм рт. сз. Висновок: ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз. Консультація лікаря-невролога від 02.01.2015 р.: скарги на загальну слабкість, шум в голові впродовж тривалого часу, запаморочення. Даний стан пов`язує з прийомом препаратів. Висновок: церебральний атеросклероз І-ІІ ст.

В перші дні перебування у відділенні залишався напруженим, замкнутим, ні з ким не спілкувався, періодично озирався по сторонах. До оточуючих ставився з недовірою. Часто повторював: «Всі навколо шахраї, ви хочете ІНФОРМАЦІЯ_11 ». При зустрічі з лікарем намагався відійти в сторону. Фон настрою знижений. Паралогічний, амбівалентний. Сон поверховий. Інструкції виконував вибірково. Із щоденникового лікарського запису від 15.12.2014 р.: хворий контактний, самостійно до розмови не прагне. Зовні впорядкований, спокійний. Режиму підкоряється. Розладів сприйняття, маячних переживань, агресивних тенденцій не виявляє. Часто запитує: «Коли мене випишуть?» Сон та апетит достатні. 25.12.2014 р. ОСОБА_3 власноруч написав заяву про те, що він відмовляється надавати про себе будь-які відомості (персональні дані) своїй дочці, в тому числі і в судові інстанції. Запис від 16.01.2015 р.: психічний стан покращився. Став більш активним, спілкується з іншими пацієнтами та медперсоналом. На запитання відповідає по суті. Перебуванням у відділенні не обтяжений. Маячні ідеї виказує рідше. Одночасно залишається емоційно нестійким. Покращився сон, апетит. Запис від 28.01.2015 р.: психічний стан стабільно задовільний. Пацієнт звернувся з письмовою заявою стосовно виписки його додому. Оглянутий лікарською комісією. У зв`язку із його категоричною відмовою від лікування, відсутністю медпоказань для продовження госпіталізації в примусовому порядку може бути виписаний з відділення. Відділення залишив у супроводі сестри. Рекомендовано спостереження психіатра за місцем проживання, дані рекомендації (медкарта № 1).

Із медичної картки амбулаторного хворого № 1313/15 з КУ «Психоневрологічний диспансер» м. Одеси слідує, що ОСОБА_3 з 2015 р. по 2018 р. перебував під диспансерним наглядом у лікаря-психіатра з діагнозом: хронічний маячний розлад. В наданій картці міститься епікриз, з якого слідує, що ОСОБА_3 з 08.12.2014 р. по 28.01.2015 р. перебував на стаціонарному лікуванні в Одеському обласному медичному центрі психічного здоров`я з діагнозом: хронічний маячний розлад (що детально відображено в описі оригіналу медкарти). Наступний запис від 22.09.2015 р. - акт відвідування пацієнта вдома медсестрою за вказівкою лікаря: на стукіт у хвіртку ніхто не вийшов. Зі слів сусіда, пацієнт знаходиться у дочки, за цією адресою ( АДРЕСА_5 ) дуже рідко приходить. Повторне відвідування пацієнта медичною сестрою вдома 22.06.2016 р. - медсестра відмітила, що вона поспілкувалась з хворим. У нього «все добре», однак його «всюди травлять дихлофосом». Призначені ліки не приймає, тільки заварює трави. Якщо із дому кудись виходить, то кладе до сумки всі продукти, так як боїться що його отруять. В квартирі на даху зробив слухове та оглядове вікно. Запрошений на прийом до лікаря. Наступне відвідування 04.09.2017р., зазначено: зі слів сусідів, десь прогулюється. Залишене запрошення до диспансеру. Наступні записи в амбулаторній картці відсутні (амб. медкартка).

Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» № 528 від 27.12.2018 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час укладання, та підписання заповіту від 01.12.2014 року, страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді: «Хронічного маячного розладу» (F22 за клінічними критеріями Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого ОСОБА_3 , абсолютно не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

У судовому засіданні було допитано старшого судового експерта КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ОСОБА_15 , який підтвердив викладені у зазначеному висновку встановлені обставини.

Згідно висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» № 5 від 30.03.2020 р. ОСОБА_3 на час складання заповіту від 01.12.2014 р. під час укладання та підписання заповіту від 01.12.2014 р. ОСОБА_3 страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді хронічного маячного розладу (F 22.80), За своїм психічним станом ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними під час укладання та підписання заповіту від 01.12.2014 р.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. (стаття 110 ЦПК України)

Висновок судово-психіатричних експертів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» № 528 від 27.12.2018 р. викликав у суду сумнів через збирання експертом матеріалів для проведення експертизи з власної ініціативи. Вказана обставина була підставою для призначення у справі повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи.

У висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» № 5 від 30.03.2020 р. зокрема зазначається.

ОСОБА_3 з 08.12.2014 р. по 28.01.2015 р. перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні з діагнозом: хронічний маячний розлад, який у нього протікав на тлі подальших вікових інволюційних змін організму та атеросклеротичних змін по органічному типу. Дана госпіталізація відбулася через шість днів після укладання правочину, що є предметом спору. Станом на 08.12.2014 р. маячення у ОСОБА_3 перебувало у активній формі, було зрілим, систематизованим. За науковими даними, з професійного досвіду відомо, що для систематизованого оформлення маячною утворення, потрібний певний період часу дозрівання маячних ідей в єдину систему. Так, спочатку розвивається етап маячного настрою, коли помилкових суджень ще немає, однак виникає коливання настрою, тривожність, підозрілість, недовіра, вибірковість у контактах. Наступний етап - тотальної маячної інтерпретації, коли будь-яке явище, з яким пацієнт зіштовхується, трактується ним на підставі того маячення, яке у нього формується. В подальшому виникає період кристалізації маячного утворення коли всі хибні судження стають взаємопов`язаними, вибудовуються в єдиний ланцюг маячної о утворення, з єдиним стержнем. Дане маячення є афективно насичене, у таких пацієнтів страждає раціональна, логічна сторона психіки, вони шукають реальні докази, факти для підтвердження своїх помилкових переконані». За тривалістю часу весь період маячного утворення набагато перевищує термін шість днів (період від моменту підписання заповіту 01.12.2014 р. до моменту вступу пацієнта у лікарню 08.12.2014 р.

Хронічні маячні розлади за своїм перебігом є стійкими, часто протікають впродовж всього подальшого життя, при них виникають часті періоди декомпенсації (загострення проявів хвороби), вони важко піддаються лікуванню. Навіть після інтенсивного лікування маячні ідеї можуть втрачати свою актуальність та гостроту, однак вони цілком не зникають, а «інкапсулюються», перебувають в неактивній формі. Так, ОСОБА_3 після його останньої виписки із стаціонару у 2015 році в подальшому за медичною допомогою до лікарів-психіатрів не звертався, психоневрологічний диспансер самостійно не відвідував. Однак при його відвідуванні 22.06.2016 р. вдома медпрацівник відмітила, що у нього «все добре», проте його «всюди труять дихлофосом», призначені ліки не приймає, тільки заварює трави, якщо із дому кудись виходить, то кладе до сумки всі продукти, так як боїться що його отруять, у квартирі на даху зробив слухове та оглядове вікно.

Суд повністю погоджується з висновком повторної посмертної судово-психіатричної експертизи КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» № 5 від 30.03.2020 р., тому що вона проведена в установленому законом порядку і відповідає вимогам, що пред`являються до подібних експертиз. Крім того, висновки експертів є повними, не суперечливими з дослідницькою частиною, з урахуванням показань пояснень позивачки, показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , медичної документації щодо ОСОБА_3 .

Доводи сторони відповідача суд відхиляє з наступних міркувань.

У повторній посмертній судово-психіатричній експертизі на відміну від первісної експертизи не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_3 в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Цей довід представник відповідача обґрунтовує постановою Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12. В зазначеній постанові йдеться про експертизу, в якій стверджено, що існуючі в той час порушення у заповідача психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. У висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» № 5 від 30.03.2020 р. зроблений категоричний висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_3 в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними без застереження, що існуючі в той час порушення у заповідача психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Наступний довід про те, що між госпіталізаціями ОСОБА_3 минув значний проміжок часу і ОСОБА_3 кожний раз виписувався в зв`язку з видужуванням також не заслуговує на увагу. ОСОБА_3 був виписаний з відділення не в зв`язку з видужуванням, а у зв`язку із його категоричною відмовою від лікування та відсутністю медичних показань для продовження госпіталізації в примусовому порядку. Крім того, судом встановлено, що протягом останніх 15 років дії та спосіб життя ОСОБА_3 свідчили про хронічне тривання психічної хвороби - у виді хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді: «Хронічного маячного розладу» (F22 за клінічними критеріями Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду). Значний проміжок часу між стаціонарними лікуваннями не свідчить про видужування ОСОБА_3 . Хронічна течія його хвороби обґрунтована у висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи. Ця обставина зазначена вище у судовому рішенні.

Довід сторони відповідача про те, що свідки позивачки давали показання у 2018 році і говорили про події 2016 року, тобто після складання заповіту також не заслуговують на увагу. Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в показаннях свідчили про поведінку і спосіб життя ОСОБА_3 , які передувала періоду підписання ним спірного заповіту та які були на момент підписання заповіту.

Показанням свідка Фьодорова Є.А. , приватного нотаріуса про те, що особу та дієздатність ОСОБА_3 під час посвідчення спірного заповіту ним встановлена та перевірена, сумнівів щодо його психічної поведінки не виникало суд надає таку оцінку. Фьодоров Є.А. є заінтересованою особою. Крім того, він помилився щодо психічного стану ОСОБА_3 під час укладання та підписання заповіту від 01.12.2014 р., не будучи спеціалістом у галузі психіатрії.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. ( частини 1-4 ст. 12 ЦПК)

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стороною відповідача не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, витребувавши за їх клопотаннями докази і допитавши свідків, призначивши первісну і повторну посмертну судово-психіатричну експертизу. Копію позовної заяви і додані до неї докази ОСОБА_2 отримала 09.08.2017 року. У підготовчих судових засіданнях 28.09.2017 року, 22.11.2017 року стороною відповідача заявлялись клопотання, в тому числі щодо виклику свідка, які були задоволені. Лише після закриття підготовчого провадження, проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, в якій був зроблений висновок на користь позивачки, відповідачка 06.09.2019 року заявила нове клопотання про виклик свідків, яке ухвалою суду не задоволено.

Заперечення ОСОБА_2 проти позову мало загальний характер. Вона нічого конкретного не знала про ОСОБА_3 , практично не спілкувалась з ним до підписання спадщини. Рідна донька ОСОБА_3 , позивачка ОСОБА_1 , не знала ОСОБА_2 на користь визнання заповіту недійсним свідчить також та обставина, що ОСОБА_1 єдина рідна донька ОСОБА_3 , яка тривалий час проживала з ним, опікувалась хворим батьком, була позбавлена спадщини.

Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні як, в цілому, так і кожного доказу окремо, суд прийшов до висновку: у момент вчинення заповіту 01 грудня 2014 року ОСОБА_3 перебував в такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через психічну хворобу у виді хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді: «Хронічного маячного розладу» (F22 за клінічними критеріями Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду). Тому суд визнає цей заповіт недійсним на підставі статей 203, 215, ч.1 ст. 225 і 1257 ЦК.

Керуючись ст.ст. 76, 263-265, 354 ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ), - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 01 грудня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Євгеном Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 2358.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 08 червня 2020 року. Цей строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

С У Д Д Я: