Єдиний унікальний номер 235/5611/19
Номер провадження 22-ц/804/1271/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Никифоряка Л.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Янюка В.Ю.,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засі-дань № 3 цивільну справу № 235/5611/19 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонер-на компанія «Автомобільні дороги України» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та судових витрат, з апеляційною скаргою відповідача Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2020 року (суддя першої інстанції Філь О.Є.),-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Від-критого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у трудових відносинах з 16 лютого 2017 року, працюючи на посаді провідного фахівця з договірної роботи юридичного відділу.

Наказом директора ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ОСОБА_3 від 12 серпня 2019 року № 19-вк її було звільнено з посади провідного фахівця з договірної роботи у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вона категорично не погоджується з правомірністю звільнення та цим наказом, вважає його вчиненим з особистих мотивів, незаконним, прийнятим всупереч норм законодавства, що порушує її законні права та інтереси з наступних підстав.

Відповідно до запису у трудовій книжці, вона з 16 лютого 2017 року працювала на посаді провідного фахівця з договірної роботи юридичного відділу підприємства. Але записів про її переведення на посаду провідного фахівця з договірної роботи поза межами юридичного відділу у трудовій книжці немає, тобто її звільнено з посади, яку вона фактично не займала.

22 травня 2019 року вона отримала письмове повідомлення про скорочення, яке датоване 18 березня 2019 року. З цього повідомлення їй стало відомо, що наказом відповідача від 06 березня 2019 року № 21 «Про внесення змін в штатний розпис працівників апарату управління ДП «Доне-цький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні догори України» та штатного розпису, введеного в дію з 15 березня 2019 року, посада провідного фахівця з договірної роботи була скорочена. Запро-понувати їй іншу роботу немає можливості у зв`язку з відсутністю вакансії за її фахом, в зв`язку з чим вона підлягає звільненню з 20 травня 2019 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи, що її фактично попередили про наступне вивільнення вже після введення в дію штатного розпису, послалась на те, що відповідачем порушено вимоги ст. 49-2 КЗпП України. Оскільки з 15 березня 2019 року у штатному розписі посада провідного фахівця з договірної робо-ти вже фактично не існувала, її повинні були інформувати за 2 місяці до введення в дію штатного розпису. Вважає цей штатний розпис таким, що не має юридичної сили, оскільки його погоджено не уповноваженими Законом або Статутом особами т.в.о. голови правління та т.в.о. директора.

Отримавши вказане повідомлення, 10 квітня 2019 року вона подала на адресу відповідача письмову заяву про незаконність попередження про її звільнення, оскільки при цьому порушено вимоги ст. ст. 42, 184 КЗпП України щодо неврахування відповідачем її права переважного зали-шення на роботі, оскільки вона самостійно виховує малолітню дитину віком до 7 років, є одино-кою матір`ю та в її сім`ї немає інших працівників з самостійним заробітком.

В подальшому вона отримала від відповідача два письмових повідомлення від 23 квітня 2019 року, в яких її доводи щодо порушення ст. ст. 42, 184 КЗпП України підприємством були відхилені, але було запропоновано перевести її на посаду юрисконсульта 1 категорії філії «Автодор № 3» ДП «Донецький облавтодор», яка територіально розташована у м. Бахмуті Донецької області. При цьому їй не були запропоновані інші вакантні посади, які малися в управлінському апараті підприємства на той час: першого заступника директора, заступника директора з економічних питань, уповноваженого з антикорупційної діяльності, начальника відділу безпеки праці, цивільного захисту, механізації та енергозабезпечення, які вона могла займати за своїм фахом та освітою.

14 травня 2019 року відбулось засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації апарату ДП «Донецький облавтодор», де, незважаючи на доводи позивача, профспіл-кою було надано згоду на її звільнення з посади фахівця з договірної роботи, тобто з посади, яку вона не займала.

Оскільки її звільнення відбулось 12 червня 2019 року, тобто протягом майже 3 місяців з дня одержання згоди, то відповідачем грубо порушено вимоги ч. 8 ст. 43 КЗпП України, згідно яких власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудових договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу профспілкової організації.

Посилаючись на ч. 2 ст. 235 КЗпП України зазначила, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дати незаконного звільнення і до фа-ктичного поновлення на роботі. При стягненні суми середнього заробітку просила врахувати довідку про її середній заробіток на займаній посаді провідного фахівця з договірної роботи, згідно якої її середньомісячна заробітна плата на посаді складає 21 619 грн. 43коп.

Також позивач просила стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., оскіль-ки внаслідок незаконного звільнення вона була позбавлена права на працю, вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та сім`ї. Незаконне звільнення підірвало її авторитет та ділову репутацію серед працівників. Вона перенесла нервовий стрес і з цього приводу 14 серпня 2019 року зверталася до амбулаторії № 1 Покровської ЦРЛ, де їй була надана медична допомога та вона вимушена була лікуватись амбулаторно.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

22 січня 2020 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області ча-стково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Визнано незаконним та скасовано наказ № 19-вк від 12 серпня 2019 року ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про звільнення ОСОБА_1 , провідного фахівця з договірної роботи у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді у ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Стягнуто з ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» на ко-ристь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення з 12 серпня 2019 року по день ухвалення рішення суду в розмірі 78 246 грн. 85 коп. без урахування суми податків й інших обов`язкових платежів, а також моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

Стягнуто з ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на ко-ристь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., на користь держави з відповідача стягнуто судовий збір в розмірі 1550 грн. 87 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць у розмірі 7 270 грн. 78 коп. та поновлення на роботі допущено до негайно-го виконання.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні по-зовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» при звіль-ненні позивача не було дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки при наявності інших вакантних посад їй не було запропоновано всі вільні посади. Такий висновок суду є помилковим, оскільки відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України законодавець чітко встановив, що праців-никові пропонуються не всі вакантні посади, а лише ті, які відповідають його спеціальності. В ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» була відсутня посада за від-повідною професією чи спеціальністю ОСОБА_1 , а тому жодна з перерахованих судом 1 ін-станції вакантних посад їй не пропонувалась. Тому заявник наголошує, що у даному випадку суд невірно застосував норми матеріального права, що виразилось у неправильному тлумачення ст. 49-2 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , заперечуючи доводи апеляційної скарги відповідача ДП «Донецький облавтодор», посилається на те, що як і в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідачем належним чином не обґрунтовано, що жодна з вакантних посад не відповідає її фаху та спеціальності, тому при її звільненні з просади провідного фахівця з договірної роботи відповідачем не було дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України, оскільки при наявності інших вакантних посад та добору нових працівників, їй не було запропоновано всі вільні посади, які вона може займати з урахуванням її кваліфікації, освіти, досвіду. З урахування зазначеного вважає рішення суду 1 інстанції законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ДП «Донецький облавтодор» у повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за ная-вними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції відхилив довід позовної заяви про те, що позивачку було звільнено з посади, яку вона фактично не обіймала, оскільки в трудовій книжці є запис від 16.02.2017 року про її прийняття на посаду провідного фахівця з договірної роботи юридичного відділу , а нака-зом від 31.05.2017 року № 16-к її переведено на посаду провідного фахівця з договірної роботи.

Ствердження позивачки про те, що вона має статус одинокої матері, оскільки сама виховує 7 річну дитину, судом не взято до уваги з тих підстав, що на утримання дитини позивачка отримує аліменти від ОСОБА_4 .

Судом також був відхилений довід позовної заяви про порушення відповідачем строку зві-льнення працівника після надання згоди профспілковим комітетом, оскільки після отримання 14.05.2019 року згоди профспілкового комітету на звільнення позивачки, вона тривалий час в пе-ріод з 15.05.2019 року по 09.08.2019 року включно перебувала на лікарняному, через що власник об`єктивно не мав можливості розірвати трудові відносини в період непрацездатності позивачки.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов ви-сновку, що при звільненні позивача з посади провідного фахівця з договірної роботи відповіда-чем не було дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України, оскільки за наявності інших вакантних посад, набору нових працівників, не було запропоновано позивачу всі вільні посади, які вона може займати з урахуванням її кваліфікації, освіти, досвіду. Встановлені в судовому засіданні обставини, свідчать про незаконність звільнення позивача з посади, і, як наслідок - незаконність наказу № 19-ВК від 12 серпня 2019 року, тому позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування вищевказаного наказу підлягають задоволенню. Враховуючи той факт, що позивач не може бути поновлена на попередній посаді у зв`язку з її скороченням, суд дійшов висновку, що вона підлягає поновленню на роботі на рівнозначній посаді з урахуванням вимог ст. 49-2 КЗпП України та роз`яснень, викладених у постанові Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 1992 року. Суд вважає такий спосіб захисту порушених прав працівника ефективним та таким, що забезпечить поновлення порушених прав у відповідності до ст. 13 Конвенції.

Крім того, у відповідності ст. 235 КЗпП України судом стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 78 246 грн. 85 коп.

Виходячи з характеру, глибини та тривалості заподіяних позивачеві моральних страждань, вимог розумності та справедливості, судом частково задоволені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

Враховуючи відсутність доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, детального опису виконаних адвокатом робіт та їх розрахунку, часу витраченого на їх виконання, суд дійшов висновку про неможливість оцінити реальність адвокатських послуг (їх дійсність та необхідність), а також визначити критерій розумності їхньої вартості тому відмовив у задоволенні вимог позива-ча про стягнення на її користь витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 , підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Янюка В.Ю. проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду залишити без змін, оскільки відповідач не пропонував пози-вачу та не досліджував питання можливості зайняти нею вакантні посади, які були вільні в управлінському апараті підприємства на той час: першого заступника директора, заступника директора з економічних питань, уповноваженого з антикорупційної діяльності, начальника відділу безпеки праці, цивільного захисту, механізації та енергозабезпечення, які вона могла б займати за своїм фахом та освітою.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з відповідачем, де працювала з 16 лютого 2017 року на посаді провідного фахівця з договірної роботи юридичного відділу, а з 01 червня 2017 року була переведена на посаду провідного фахівця з договірної роботи, що підтверджується записами тру-довій книжці позивача та копією наказу про переведення № 16-к від 31 травня 2017 року (а.с. 14-20, 60, т. 1).

Пунктом 3.3. Статуту Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціоне-рного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» передбачено, що засновником підприємства є Публічне акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Згідно п. 3.11. Статуту засновник погоджує структуру, штатний розпис Підприємства (в тому числі філій та інших відокремлених підрозділів Підприємства), а також ліміт на утримання апарату управління та фінансовий план Підприємства, порядок оплати праці, заохочення та стягнення керівників Підприємства (а.с. 69-77, т.1).

Наказом від 06 березня 2019 року № 21 з метою оптимізації виробничої структури, перерозпо-ділу функціональних обов`язків ДП «Донецький облавтодор» вніс зміни в штатний розпис праців-ників апарату управління, яким серед інших скоротив штатну одиницю провідного фахівця з договірної роботи (а.с. 113, т. 1).

До матеріалів справи залучено копію штатного розпису працівників апарату управління ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 15 березня 2019 року, погоджені з керівником АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», згідно якого із штатного роз-пису підприємства від 15 березня 2019 року посаду провідного фахівця з договірної роботи ви-ключено( а.с. 141, т.1).

Наказом ДП «Донецький облавтодор» від 14 березня 2019 року № 25 з 15 березня 2019 року введено в дію штатний розпис працівників апарату управління ДП «Донецький облавтодор» та штатний розпис працівників відділу матеріально-технічного забезпечення ДП «Донецький облав-тодор» у зв`язку з внесенням змін у штатні розписи працівників підприємства (а.с. 142, т. 1).

18 березня 2019 року складено акт про те, що провідному фахівцю з договірної роботи ОСОБА_5 Н ОСОБА_6 було запропоновано ознайомитись з повідомленням про скорочення від 18 березня 2019 року у зв`язку зі скороченням та виведенням зі штатного розпису посади провідного фахівця з договірної роботи та штатним розписом, введеним в дію з 15 березня 2019 року, засвідчити факт ознайомлення особистим підписом, на що ОСОБА_1 відповіла відмовою; текст повідомлення про скорочення було зачитано позивачу уголос (а.с. 68, т. 1).

22 березня 2019 року ОСОБА_1 власноручним підписом засвідчила, що вона ознайом-лена з повідомленням про скорочення від 18 березня 2019 року та штатним розписом (а.с. 21, т. 1). З тексту повідомлення вбачається, що запропонувати іншу роботи немає можливості в зв`язку з відсутністю вакансій за її фахом.

Листом 01-24/402 від 23 квітня 2019 року відповідач повідомив позивача ОСОБА_1 про те, що на даний час їй пропонується посада юрисконсульта 1 категорії філії «Автодор № 3» ДП «Донецький облавтодор» з посадовим окладом 7480,00 грн. (а.с. 24-25, т. 1).

З інформації, наданої відповідачем на виконання ухвали суду першої інстанції про витребу-вання доказів, на момент вивільнення позивача у період з 18 березня 2019 року по 12 серпня 2019 року в апараті ДП «Донецький облавтодор» були ще вакантні посади. Зокрема:

- у філії «Автодор № 4» ДП «Донецький облавтодор» в період з 18 березня 2019 року по 12 серпня 2019 року була вакантна посада начальника дільниці, яка вакантна по теперішній час (а.с. 138, т. 1),

- в апараті ДП «Донецький облавтодор» з 18 березня 2019 року по 29 березня 2019 року була вакантна посада головного інженера ДП «Донецький облавтодор», з 18 березня 2019 року по 30 червня 2019 року вакантна посада заступника директора з економічних питань, з 18 березня 2019 року по 01 квітня 2019 року посада інженера виробничо-технічного відділу, з 18 березня 2019 року по 12 серпня 2019 року посада заступника головного бухгалтера з бухгалтерського обліку, з 18 березня 2019 року по 12 серпня 2019 року посада начальника відділу безпеки праці, цивільного захисту, механізації та енергозабезпечення (а.с. 153, т. 1),

- в філії «Автодор № 1» ДП «Донецький облавтодор» за зазначений період часу були прийня-ті на вакантні посади інженер 2 кат, майстер, 10 дорожніх робітників, водій, два сторожа (а.с. 160-161, т. 1),

- в філії «Автодор № 3» ДП «Донецький облавтодор» заповнювались вакантні посади інже-нера 1 категорії, провідного бухгалтера, бухгалтера 1 категорії, заступника начальника філії (а.с. 165, т. 1),

- у філії «Автодор № 5» в період з 18 березня 2019 року по 12 серпня 2019 року була вакантна посада начальника виробництва (а.с. 166, т. 1),

- у філії «Автодор № 6» в зазначений період були заповнені вакантні посад бухгалтера 1 ка-тегорії, інженера з охорони праці, лаборанта, водія автотранспортних засобів, машиніста автог-рейдера, дорожнього робітника (а.с. 170, т. 1),

- у філії «Автодор № 8» за зазначений період були вакантними посади начальника планово-виробничого відділу, інженера з безпеки руху, начальника дільниці, водія АТЗ, дорожнього робіт-ника, майстра, провідного бухгалтера (а.с. 171-174, т. 1).

Відповідно протоколу засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організа-ції апарату ДП «Донецький облавтодор» від 14 травня 2019 року була отримана згода профспілко-вого комітету на звільнення ОСОБА_1 (а.с. 97-98, т. 1).

Наказом по ДП «Донецький облавтодор» від 12 серпня 2019 року № 19-ВК ОСОБА_1 звільнено з посади провідного фахівця з договірної роботи, 12 серпня 2019 року у зв`язку зі скоро-ченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП) (а.с. 36, т.1).

До матеріалів справи залучено копії листків непрацездатності, у відповідності до яких ОСОБА_7 перебувала на лікарняних у період з 15.05.2019 року по 09.08.2019 року (а.с. 99-106, т.1).

У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 наголосила, що пропозицію відповідача зайняти вакантну посаду юрисконсульта 1 категорії у філії «Автодор № 3» ДП «Доне-цький облавтодор», яка територіально розташована у м. Бахмуті Донецької області, вона не при-йняла, через значну віддаленість запропонованого місця роботи від її місця проживання.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ч. ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а та-кож строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані влас-ником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пун-ктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально по-переджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує пра-цівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП Укра-їни, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або упов-новажений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджено його за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі нада-ється працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи.

Матеріалами справи доведено, що наказом ДП «Донецький облавтодор» від 14.03.2019 року № 25(а.с. 142, т.1) введено в дію штатний розпис працівників апарату управління дочірнього підп-риємства «Донецький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» від 15.03.2019 року (а.с. 115, т.1), у відповідності до якого штатна одиниця «провідний фахівець з договірної роботи» виведена із штатного розпису.

Згідно правових позицій, висловлених Верховним Судом у постановах від 16.01. 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17) та від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки пи-тання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визна-чати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним орга-ну, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

18.03.2019 року ОСОБА_1 було повідомлено про ліквідацію посади провідного фахівця з договірної роботи. Інша робота позивачу не пропонувалась через відсутність вакансій за її фахом (а.с. 21, т. 1).

Листом від 23.04.2019 року № 01-24/402 ОСОБА_1 було повідомлено, що на даний час підприємство має можливість запропонувати позивачу посаду юрисконсульта 1 категорії філії «Автодор №3» ДП «Донецький облавтодор» з посадовим окладом 7480,00 грн.(а.с. 25, т.1).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачу були запропоновані всі вакантні посади, доказів того, що жодна з вакантних посад не відповідає фаху та спеціальності позивача, яка має вищу юридичну освіту, має досвід роботи, працювала на підприємстві відповідача не лише на посаді провідного фахівця з договірної роботи юридичного відділу, а й на посаді провідного фахівця з договірної роботи, що вона не мо-же виконувати цю роботу з урахуванням її освіти, кваліфікації досвіду тощо.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем суду першої інстанції не надано доказів на те, що ним була прийнята пропозиція на заміщення якоїсь із запропонованих вакантних посад, але йому у цьому було відмовлено відповідачем. Не надано таких доказів і апеляційному суду.

Щодо висновку суду про те, що позивачу не були запропоновані усі наявні у відповідача вака-нтні посади, апеляційний суд відзначає наступне.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17).

Позивачу була запропонована вакантна посада юрисконсульта 1 категорії у філії «Автодор № 3» ДП «Донецький облавтодор», яка відповідала його кваліфікації, за наявності якої ОСОБА_1 дійсно не пропонувалися інші посади, які позивач не могла посідати за фахом.

Належних та допустимих доказів на те, що позивачка має відповідну кваліфікацію для заняття наявних у відповідача вакантних посад ОСОБА_1 суду першої інстанції не надала. Не надала вона їх і суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачу були запропоновані всі вакантні посади, які вона, як працівник, могла виконувати з урахуванням її освіти, кваліфіка-ції, досвіду тощо, а тому порушень її права не вбачає.

Щодо рішення суду про поновлення позивача на рівнозначній посаді.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За змістом п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнений без законних підстав або з пору-шенням установленого порядку працівник не поновлюється на попередній роботі лише у випадку, коли поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації.

Таким чином, звільнений з порушенням працівник має поновлюватися на попередній посаді, а його поновлення на рівнозначній посаді не допускається.

За таких обставин рішення суду про поновлення позивача на іншій рівнозначній посаді не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, до-пустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі одноти-пних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відо-бражає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших орга-нів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не довів, що його звільнення було незаконним, а роботодавцем порушено процедуру його звільнення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або не-правильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рі-шення.

З огляду на зазначене, апеляційний суд ухвалює скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної ін-станції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судо-вих витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасував рішення суду першої інстанції, має бути вирішено питання щодо розподілу судових витрат, поне-сених у зв`язку з розглядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з перегля-дом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання позовної заяви позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с. 1), які відшкодуванню позивачу не підлягають.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги відповідача ДП «Донецький облавтодор» су-довий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 2626 грн. 31 коп. підлягає стягнен-ню з позивача на користь відповідача.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, сторонами не на-дані.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонер-ного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Донецький об-лавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, понов-лення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування мора-льної шкоди та судових витрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця мешкання: АДРЕСА_2 ) на користь Дочірнього підприємства «Доне-цький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Авто-мобільні дороги України» (ЄДПРОУ 32001618, що розташовано за адресою : 85307, Донецька об-ласть, м. Покровськ, вул. Захісників України, 2) витрати по сплаті судового збору за подану апе-ляційну скаргу у розмірі 2626 (дві тисячі шістсот двадцять шість) грн. 31 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 червня 2020 року.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Л.П. Никифоряк