СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/96/20
ун. № 759/8893/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 рокусуддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши заяву адвоката Нікіпелової Катерини Євгенівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

01.06.2020р. ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, до подачі позовної заяви, в якій просить вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на рухоме майно автомобілі, а саме:

автомобіль марки «Toyota Camry» (2.5 6 А/Т Prestige),номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий , номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2017р.;

автомобіль марки Kia Soul , колір чорний, номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 на праві приватної влансності.

В обгрунтування заяви посилалася на те, що у шлюбі, який було укладено між заявником та відповідачем, зареєстрований 17.05.1994р., актовий запис № 255, було придбано вищевказані автомобілі. Обидва автомобілі оформлені на відповідача - ОСОБА_3 . Шлюбні відносини погіршились, відповідач не проживає разом зі своєю родиною з березня 2020р. Постало питання про розподіл майна подружжя, що є спільною сумісною власністю, яке можна вирішити виключно через суд, оскільки до згоди заявник і відповідач прийти не можуть. Обидва автомобілі буди придбані під час перебування у шлюбі. Проте, між подружжям було досягнуто згоди про те, що автомобіль марки «Toyota Camry» буде знаходитися у фактичному користуванні ОСОБА_3 , а автомобіль марки Kia Soul , буде знаходитись у фактичному користуванні ОСОБА_1 . Проте, після того як відповідач залишив своє постійне місце проживання, забрав із собою техпаспорт і ключі обидвох автомобілів. На поточну дату заявниці невідомо про місцезнаходження обох автомобілів і вона не може користуватися жодним із них. У зв`язку з вищевказаним, існує необхідність подання до суду позову про розподіл майна подружжя, що є спільною сумісною власністю. Наразі, ОСОБА_3 вчиняє перешкоди у користуванні майном (автмобілями) заявником, переховує їх.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася або має намір звернутися до суду.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р. (справа № 183/5864/17-ц) саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення не являється основою для задоволення заяви про забезпечення позову.

З долучених до матеріалів справи заяви на переказ коштів готівкою від 22.03.2018р. та видаткової накладної авто на автомобіль марки «Toyota Camry» вбачається, що покупцем є ОСОБА_3 , однак з даних документів не можливо встановити кому на даний момент належать, вказані автомобілі та хто є їх власником.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в даному випадку не доведено, що невжиття забезпечення позову може істотно ускладнити (унеможливити) виконання рішення суду, оскільки не надано належних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.151-153, 293 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви адвоката Нікіпелової Катерини Євгенівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту підписання її суддею.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Петренко