Справа № 212/894/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

28 травня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді: Чорного І.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Поперечної А.С.,

без участі сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження у залі суду міста Кривого Рогу, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка дії також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ; треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Криворізької міської ради в особі управління з питань реєстрації, Державний нотаріус Другої Криворізької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Биканов Роман Іванович про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу та усунення перешкод у здійсненні права користування майном, -

в с т а н о в и в:

01 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Криворізької міської ради в особі управління з питань реєстрації, Державний нотаріус Другої Криворізької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Биканов Роман Іванович про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу та усунення перешкод у здійсненні права користування майном. В процесі розгляду справи позивачем була уточнена прохальна частина позовних вимог.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначила, що 21.08.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_2 . Під час перебування в шлюбі, 18 січня 2014 року, за її усною згодою, відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Рішенням суду від 21.03.2017 року шлюб між ними розірвано, дитина залишилась проживати разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач аліменти не платить, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Останнім часом між ними з відповідачем виникають непорозуміння з приводу володіння та користування спільним майном, зокрема квартирою АДРЕСА_1 , так як відповідач примусово висилив їх з донькою, не допускає до квартири, відібрав ключі від вхідних дверей, заявив, що він є одноособовим власником і в квартиру він їх не пустить. Позивач вважає, що квартира, яка придбано за час шлюбу з відповідачем, є спільною сумісною власністю її та відповідача. При проведенні належної оцінки квартири, станом на 30.08.2018 року її вартість складає 202000,00 грн.. Крім того рухоме майно, яке придбане за час перебування в шлюбі, складає 43570,00 грн.. В грошовому еквіваленті кожному з них належить нерухоме та рухоме майно на загальну суму 81856,66 грн.. Позивач просить в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, визнати за нею право власності на 2/3 частку в квартирі АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у здійсненні нею та малолітньою донькою права користування квартирою, шляхом зобов`язання відповідача передати ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди у здійсненні права користування квартирою, як об`єктом права спільної власності.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив визнати за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 та усунути перешкоди у здійсненні нею та малолітньою донькою права користування квартирою, шляхом зобов`язання відповідача передати ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди у здійсненні права користування квартирою, як об`єктом права спільної власності.

Відповідач, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи останній був судом повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив у зв`язку з чим, з урахуванням думки позивача, суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи на підставі ст. 280 - 282 ЦПК України.

Треті особи представники Органу опіки та піклування виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області, Виконавчого комітету Криворізької міської ради в особі управління з питань реєстрації, Державний нотаріус Другої Криворізької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Биканов Р.І. в судове засідання не з`явилися, заздалегідь надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, у яких просили прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 серпня 2011 року сторони зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія № НОМЕР_1 .

Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів справи за час перебування у шлюбі 18 січня 2014 року відповідачем ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 71,3 кв.м., що складається з трьох кімнат, житловою площею 42,1 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької нотаріальної контори Бикановим Р.І., зареєстровано в реєстрі за № 1-55.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16346481 від 18 січня 2014 року, одноособовим власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 ..

Згідно звіту про незалежну оцінку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , від 30.08.2018 року встановлюється, що вартість спірної квартири складає 202 000 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано (справа 212/6665/16-ц, 2/212/461/17).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Як зазначено в абзацах 4, 5, 6 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11, при вирішення спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив, чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. (ст.70 СК України)

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Як вбачається з довідки-розрахунку по аліментам по виконавчому листу № 2/212/1609 від 26.05.2016 року виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , загальна сума боргу по аліментам станом на 01.03.2020 року складає 60040,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, виданим Покровським ДВС у місті Кривому Розі. З листопада 2018 року по лютий 2020 року відповідачем аліменти на користь позивача не сплачуються взагалі.

Позивач, обґрунтовуючи необхідність відступлення від принципу рівності часток при поділі майна, просить врахувати, що їх спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею, з листопада 2018 року аліменти на утримання дитини відповідач не сплачує, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, відповідач ОСОБА_4 перешкоджає в користуванні спірною квартирою.

У вз`язку з встановленими обставинами, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача в цій частині та вважає, що поділ спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71,3 кв.м., що складається з трьох кімнат, житловою площею 42,1 кв.м. слід здійснити шляхом виділу у приватну власність позивача ОСОБА_1 2/3 частини квартири.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що в період шлюбу з відповідачем ними було придбано рухоме майно для сімейних потреб, яке складається з меблів, побутової техніки та інших речей домашнього вжитку на загальну суму 43570,00 грн., однак до матеріалів справи не долучено жодного належного доказу в підтвердження придбаного майна та не підтверджена вартість майна, яке просить визнати спільним майном подружжя позивач та здійснити його поділ, тому суд не приймає до уваги зазначені в позові обставини, так як вони нічим не підтверджені.

Вирішуючи спір в частині усунення перешкод у здійсненні права користування майно, суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української PCP, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як роз`яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Так як між позивачкою та відповідачем існують неприязні відносини, позивач в позовній заяві вказує на те, що колишній чоловік чинить їй перешкоди в користуванні спірною квартирою, змінив замки та не надає ключі від вказаної квартири, перешкоджаючи в доступі до її майна, що також підтверджується листом Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області № 48.3/2-1743 від 17.03.2020 року, яким встановлюється, що в період часу з 2017 по 2019 роки гр. ОСОБА_1 зверталася до поліції, з приводу протиправних дій її колишнього чоловіка ОСОБА_3 . Дана обставина підтверджується зареєстрованими в Покровському відділенні поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області до Єдиного Обліку заявами та повідомленнями про кримінальні правопорушення та інші події за № 26695 від 20.09.2017р., № 28374 від 07.10.2017р., № 34526 від 12.12.2017р. Відповідно, суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 в частині усунення перешкод у здійсненні нею права користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 передати ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди у здійсненні права користування квартирою ОСОБА_1 , як об`єктом права спільної власності.

Статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що квартира була придбана відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем, відповідно є спільною сумісною власністю подружжя. З урахуванням тих обставин, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному матеріальному утриманні, відповідачем не сплачуються аліменти на утримання дитини, тому суд дійшов висновку, про можливість відступлення від засад рівності часток подружжя та визначення за позивачем ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , крім цього слід усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 передати ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди у здійсненні права користування квартирою ОСОБА_1 , як об`єктом права спільної власності.

На підставі ст. 141 ЦПК України з на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2627,85 грн. (судовий збір 1227,65 грн., витрати, пов`язані з оцінкою квартири 600,00 грн. та витрати на правчинну допомогу 800,00 грн.)

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 268, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 , яка дії також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ; треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Криворізької міської ради в особі управління з питань реєстрації, Державний нотаріус Другої Криворізької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Биканов Роман Іванович про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу та усунення перешкод у здійсненні права користування майном - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного мана подружжя право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 передати ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди у здійсненні права користування квартирою ОСОБА_1 , як об`єктом права спільної власності.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2 627,85 грн..

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, зазначений в цьому рішенні продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_4 , проживає АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований АДРЕСА_4 .

Повне рішення виготовлено 05 червня 2020 року.

Суддя: І. Я. Чорний