Житомирський апеляційний суд
Справа №285/19/20 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 285/19/20 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 березня 2020 року, яке ухвалено суддею Михайловською А.В. в м. Житомирі

встановив:

Позивач у січні 2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла в зв`язку з невиконанням вимог кредитного договору б/н, укладеного між сторонами 29.06.2010 р., за яким відповідач отримав кошти у розмірі 12810 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Оскільки належним чином зобов`язання відповідачем не виконувались, виникла заборгованість в розмірі 27266,73 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 16965,50 грн.; заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 2303,36 грн; за пенею в сумі 6223,26 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 1274,61 грн., які позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк». Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачем було підписано Анкету-заяву від 29.06.2010 року, чим останній підтвердив свою згоду на те, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписанням вказаної анкети-заяви, відповідач погодив, що повністю згоден з вказаними Умовами та Правилами, розуміє їх зміст та зобов`язується їх виконувати, зобов`язується самостійно знайомитися з усіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів на сайті банку. Крім того, позивачем було надано розрахунок, в якому зазначені суми відсотків, пені та інші суми, відповідно до умов Кредитного договору та виписка по картковому рахунку, з якого слідує, що відповідач отримував кошти через банкомати, розплачувався за товари, погашав заборгованість. Також судом безпідставно не прийнято до уваги погоджену сторонами та підписану відповідачем 30.06.2010 року Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторони погодили розмір відсоткової ставки 2,5% на місяць (30% річних) та відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення строків платежів. Наведене, на думку апелянта, свідчать про згоду відповідача з умовами кредитування.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу позивача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 29 червня 2010 року АТ КБ «ПриватБанк» уклало договір з ОСОБА_1 , за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У даній заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які зобов`язується виконувати, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 24 вересня 2019 року становить 27266,73 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 16965,50 грн.; заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 2303,36 грн; заборгованості за пенею в сумі 6223,26 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 1274,61 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості вимог банку, оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України).

На обґрунтування позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, банк посилався на Тарифи обслуговування кредитних карт та Умови і Правила надання банківських послуг, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, в тому числі штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови.

Разом з тим, Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг, з якими був ознайомлений позичальник.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомився та погодився відповідач, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

Надані банком Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися ПАТ КБ «ПриватБанк». Вказані Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 29 червня 2010 року шляхом підписання заяви.

Зважаючи на наведене відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок утворення простроченого тіла кредиту, процентної ставки, а також відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Посилання представника позивача на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка особисто підписана відповідачем та містить істотні умови договору, в тому числі базову відсоткову ставку за користування кредитом (2,5%, тобто 30% на рік) не свідчать про згоду відповідача з умовами кредитування саме по оспорюваному договору, оскільки договір між сторонами укладено 29 червня 2010 року, а Довідка про умови кредитування підписана відповідачем 30.06.2010 року.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення простроченого тіла кредиту та відсотків нарахованих на прострочений кредит, оскільки позивачем не доведено належними доказами підстави для їх нарахування. Так згідно наданих банком розрахунків заборгованості слідує, що у відповідача за період з 29.06.2010 року по 31.08.2015 року була наявна заборгованість лише за тілом кредиту в розмірі 5999 грн. та за відсотками на поточну заборгованість в сумі 364,35 грн. (а.с.7-22). Заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 16965,50 грн, заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 2303,36 грн. розраховані лише за період з 01.10.2019 р. по 28.11.2019 рік. Таким чином, позивачем не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним була нарахована вказана сума заборгованості, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені даних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді