РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Провадження № 2/510/221/20

Справа № 510/1292/19

15.06.2020 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

За участю секретарів Міхайліченко В.О., Пройка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 .

За життя померла ОСОБА_5 не залишила заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги спадкового майна ОСОБА_5 були позивач, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - доньки спадкодавця та ОСОБА_6 - чоловік спадкодавця.

ОСОБА_6 проживав з померлою на час відкриття спадщини, від неї не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 у вигляді 1/5 частини вищезазначеної квартири відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивач у відповідний шестимісячний строк після смерті батька ОСОБА_6 звернулась із заявою до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

Через деякий час ОСОБА_1 звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 10 серпня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

Позивач також просила визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 і належить відповідачу ОСОБА_2 та 1/5 частини зазначеної вище квартири, яка належить відповідачу ОСОБА_4 в порядку набувальної давності, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України з урахуванням ч.2 зазначеної статті.

Позивач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце, проведення судового засідання сповіщалася належним чином, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Д.С., відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 04 грудня 2019 року явку відповідачів було визнано обов`язковою та викликано їх для надання суду особистих пояснень.

Однак на призначені по справі судові засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце їх проведення сповіщалися належними чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідачів є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 .

За життя померла ОСОБА_5 не залишила заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги спадкового майна ОСОБА_5 були позивач, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - доньки спадкодавця та ОСОБА_6 - чоловік спадкодавця.

ОСОБА_6 проживав з померлою на час відкриття спадщини, від неї не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 у вигляді 1/5 частини вищезазначеної квартири відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивач у відповідний шестимісячний строк після смерті батька ОСОБА_6 звернулась із заявою до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦПК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто ОСОБА_1 прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦПК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса.

Через деякий час ОСОБА_1 звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 10 серпня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Після смерті батька ОСОБА_6 , позивач почала користуватись та розпоряджатись 1/5 частиною квартири АДРЕСА_1 і належить відповідачу ОСОБА_2 та 1/5 частиною зазначеної вище квартири, яка належить відповідачу ОСОБА_4 . Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за час життя батька ОСОБА_6 не користувались квартирою АДРЕСА_1 . З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори не звертались. Вважають позивача власницею належної їм частин вищевказаної квартири.

Як передбачено ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

На підставі ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а частина 3 цієї статті передбачає, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

З наданих суду документів вбачається, що позивач правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном.

А на підставі ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права.

У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зав`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені.

Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , право власності на 4/5 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 43,60 кв.м., житловою площею 26,40 кв.м., підсобною площею 17,20 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова