"22" червня 2020 р.
Справа №642/359/18
Провадження №2/642/65/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - Шрамко Л.Л.
з участю секретаря - Клименко О.О.
представників позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в загальному позовному провадженні цивільну справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання боргової розписки недійсною,
Позивач 29 січня 2018 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за борговою розпискою в розмірі 1 146 000 грн., а також суми судових витрат у розмірі 8 810 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 10.09.2015 відповідач ОСОБА_7 позичив у нього грошові кошти в розмірі 95 000 доларів США терміном на 5 років, що підтверджується розпискою від 10.09.2015. Згідно графіку погашення заборгованості він зобов`язався повернути у 2016 році 15 000 доларів США, у 2017 25 000 доларів США, у 2018 році- 25 000 доларів США, у 2019 30 000 доларів США.
Таким чином, станом на 31.12.2016 відповідач повинен був повернути йому грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США, станом на 31.12.2017 25 000 доларів США, однак відповідач не виконав вказані грошові зобов`язання, тому станом на 01.01.2018 у нього створилась заборгованість в розмірі 40 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.01.2018 становить 1 146 000 грн. 00 коп., з розрахунку 28,65 грн. за 100 доларів США.
2 квітня 2018 року Ленінським районним судом м.Харкова винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
Заочним рішенням від 2 квітня 2018 року вказані позовні вимоги були задоволені у повному обсязі, з відповідача стягнуто на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 146 000 грн.00 коп., а також судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 8 810 грн. 00 коп., а всього 1 154 810 грн. 00 коп.
Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2018 року заяву представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення та про перегляд вказаного заочного рішення задоволено, вказане заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання.
22 листопада 2018 року представник відповідача ОСОБА_8 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ніяких вимог про повернення грошових коштів позивач відповідачу не пред`являв. При цьому відповідач регулярно спілкувався особисто с позивачем, пропонував укласти додаткову письмову угоду, яка б уточнювала зміст розписки, встановлювала права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за порушення їхніх обов`язків, а також визначала б спосіб повернення грошових коштів. Від вказаних пропозицій позивач відмовлявся.
Крім того, боргові зобов`язання були виражені в іноземній валюті, тому відповідно до ст. 533 ЦПК України позивач повинен заявляти вимоги про стягнення суми доларів США в грошовому еквіваленті - в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення. Також зазначив, що жодної заборгованості перед позивачем за 2016 та 2017 р.р. по розписці від 20.09.2015 відповідач не має.
4 січня 2019 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 40 000 доларів США основного боргу з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долару США на день платежу у розмірі 1 100 046 гривень 40 коп., та витрати по оплаті судового збору у розмірі 8 810 грн.
В обґрунтування вказаної заяви послався на те, що офіційний курс долара США змінився, та станом на 03.01.2019 становить 2751, 1682 грн. за 100 доларів США, тому еквівалент 40 000 доларів США становить 1 100 046 гривень 40 коп.
4 січня 2019 року позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що посилання відповідача на недоведеність наявності заборгованості за борговою розпискою від 10.09.2015 не відповідає дійсності. Так, відповідач має декілька боргових зобов`язань перед позивачем, а саме за борговими розписками від 10.09.2015, від 20.09.2015, від 15.08.2018. На підтвердження факту виконання грошових зобов`язань за борговою розпискою від 10.09.2015 року відповідач надав суду копію боргової розписки від 20.09.2015 року з відмітками про отримання коштів позивачем за борговими зобов`язаннями від 20 09.2015, однак це різні боргові зобов`язання відповідача, а боргові зобов`язання відповідача за борговою розпискою від 10.09.2015 року не виконані.
4 лютого 2019 року представник відповідача ОСОБА_9 подав заперечення на відповідь позивача на відзив.
В запереченнях зазначив, що боргова розписка від 10.09.2015 є підробленою, оскільки в ній була змінена дата написання. Так, вказана розписка була написана відповідачем саме 20.09.2015 року, і саме за вказаною розпискою позивач намагається стягнути грошові кошти, підробивши дату її складення. Так, відповідачем ОСОБА_7 було складено письмову розписку від 12 червня 2012 року, в якій відповідачем було зазначено про те, що він нібито взяв у позивача суму грошових коштів в сумі еквівалентній 100 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 12.06.2013. Вказана розписка була складена відповідачам зва проханням позивача. Позивач та відповідач є давніми друзями та мали тісні дружні та ділові стосунки. Вони прийняли рішення про будівництво та відкриття мультибрендової автозаправочної станції, та про те, що кожен з них надасть на будівництво АЗС по 600 000 доларів США. Для вказаних цілей позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 100 000 доларів США. Позивач, користуючись довірою відповідача, попросив його написати розписку, що відповідач позичив у нього суму грошових коштів в сумі 100 000 доларів США, та запевнив відповідача, що бере її просто для «сейфозберігання» і на підставі цієї розписки не буде звергатися до жодних державних чи судових органів. В подальшому, після початку будівництва, коли настала необхідність внесення чергової суми коштів, в межах визначених 600 000 доларів США ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 про те, що у нього грошових коштів немає, та він не буде продовжувати приймати участь у проектах. Через відмову ОСОБА_6 вимушений був взяти кредит в банківській установі, у зв`язку з чим поніс додаткові та надмірні витрати, які по завершенню будівництва перевищили 1 500 000 доларів CША. Сторони домовились про те, що ОСОБА_7 поверне 100 000 ОСОБА_6 після завершення будівництва АЗС та її продажу.
Пізніше, наприкінці літа 2015 року ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_7 з проханням переписати розписку від 12 червня 2012 року, посилаючись на закінчення строку позовної давності. При цьому ОСОБА_6 , посилаючись на їхні дружні відносини, запевнив ОСОБА_7 про те, що це формальність, та він не буде нікуди звертатися з вказаною розпискою. В зв`язку з вказаним ОСОБА_7 , повністю довіряючи позивачу, склав вказану боргову розписку. При цьому сторони погодили, що після складення нової боргової розписки ОСОБА_6 поверне ОСОБА_7 оригінал боргової розписки від 12.06.2012 poку, а сума боргу за новою розпискою буде складати не 100 000 доларів США, а 95 000 доларів США. Сума боргу була знижена з ініціативи саме ОСОБА_6 , оскільки він внаслідок злочинних дій невідомих осіб зазнав тяжких тілесних ушкоджень та потребував термінового лікування. Відповідач організовував його лікування, проведення операцій, оплату лікування. Тобто, зменшення суми за новою розпискою позивач мотивував тим, відповідач витратив значну суму грошових коштів на оплату його лікування, тому він відрахував ці кошти від основної суми боргу. У зв`язку з цим відповідач склав нову боргову розписку від 20.09.2015, де було визначено чіткий графік погашення заборгованості, яка складала 95 000 доларів США, протягом наступних 4 років. З оригіналу вказаної розписки позивач зробив копію та передав відповідачеві. Саме на вказаній копії ОСОБА_6 власноручно на зворотній стороні копії розписки в подальшому ставились відмітки про отримання від ОСОБА_7 платежів в якості погашення боргу. Оригінали вказаних документів зберігаються у відповідача, тому посилання позивача на те, що відповідач погашає заборгованість за розпискою від 20.09.2015 в розмірі 100 000 доларів США не заслуговують на увагу. Копія розписки від 20.09.2015 року, яка була надана позивачем в якості додатку до відповіді на відзив, є підробкою, такої боргової розписки ОСОБА_7 не писав, та грошових коштів за розпискою не отримував. Розписки про отримання грошових коштів, які ОСОБА_6 додає до розписки від 20.09.2015 року на суму 100 000 доларів США, насправді є відмітками про погашення боргу за розпискою від 20.09.2015 року на суму 95 000 доларів США, оригінали яких містяться у відповідача.
Вказані відмітки про отримання грошових коштів позивач робив на зворотній стороні розписки від 20.09.2015 року на суму 95 000 доларів США, яка фактично і являється предметом розгляду вказаної справи. Що стосується посилань. позивача на боргову розписку від 15.08.2018 року на суму 5 000 доларів США, то вказана розписка дійсно була написана ОСОБА_7 , однак за цією розпискою відповідач грошових коштів в сумі 5 000 доларів США не отримував, та вказана розписка від 15.08.2018 року була написана ОСОБА_7 під тиском позивача. Так, якщо звернути увагу на відмітки ОСОБА_6 про отримання грошових коштів наборговій розписці від 20.09.2015 року, то можна побачити, що спочатку ОСОБА_6 робив запис проте, що отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в якості погашення боргу від 12.06.2012 року. Оскільки відповідач під час передачі грошових коштів, в силу свого віку та вад зору, без окулярів не бачив дату, яку ставить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 спочатку не звертав на це уваги. Коли ж ОСОБА_7 побачив, що позивач зазначає невірну дату, він звернувся до нього з вимогою виправити помилку. Позивач зазначив, що вказує дату 12.06.2012 року, оскільки розписка від 20.09.2015 була написана саме на підставі розписки від 12.06.2012 року, та він ставить дату 12.06.2012, оскільки фактично отримує грошові кошти в погашення боргу від 12.06.2012. ОСОБА_7 , розуміючи, що в такому випадку в нього фактично немає жодних підтверджень погашення частини суми боргу за розпискою від 20.09.2015 року, звернувся до позивача з вимогою про виправлення описки. ОСОБА_6 зазначив, що виправить дату тільки в тому випадку, якщо ОСОБА_7 напише йому ще одну розписку на 5 000 доларів США, мотивуючи тим, що перша розписка від 12.06.2012 була написана на 100 000 доларів США, а гроші, які ОСОБА_7 витратив на лікування позивача, він не вважає частковим погашенням боргу. Як наслідок. ОСОБА_7 було написано розписку від 15.08.2018 року без фактичного отримання грошових коштів. Лише після написання вказаної розписки ОСОБА_6 було внесено зміни до відміток про погашення заборгованості та додано фразу: "реструктуризации долга від 20.09.2015». Вказане підтверджується тим, що в деяких відмітках про отримання грошових коштів першочерговий текст відрізняється від доданого пізніше ОСОБА_6 уточнення про реструктуризацію боргу, оскільки написаний різними кульковими ручками. З наведеного випливає, що позивач, підробивши дату складання розписки, звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою від 10.09.2015. При цьому фактично це є розписка від 20.09.2015, за якою відповідач повернув позивачу грошові кошти в сумі більш ніж 67 000 доларів США. Боргової розписки від 20.09.2015 на суму 100 000 доларів США, нібито копію якої позивач додав до відповіді на відзив, відповідач не писав, та вказана розписка є сфальсифікованою. При аналізі розписок від 12.06.2012, від 20.09.2015 та від 15.08.2018 можна побачити, що надана позивачем до відповіді на відзив боргова розписка на 100 00 доларів США є результатом складення в одне відсканованих розписок, написаних відповідачем.
14 березня 2019 представник відповідача ОСОБА_10 подав зустрічний позов, в якому просив визнати недійсною письмову розписку ОСОБА_7 від 10.09.2015 року про отримання грошових коштів в розмірі 95 000 доларів США від ОСОБА_6 та зобов`язання повернути вказану суму грошових коштів. Також просив стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 суму судового збору за подання зустрічного позову.
В обґрунтування зустрічного позову послався на обставини, викладені в наведених вище запереченнях на відзив позивача на позов. Посилаючись на ст. ст. 203, 215, 228, 625, 627, 1046 ЦК України зазначив, що відсутнє волевиявлення відповідача на укладення договору позики в сумі 95 000 доларів США та він 10.09.2015 він не складав боргової розписки на підтвердження отримання вказаної суми, тому наявні підстави для визнання боргової розписки від 10.09.2015 недійсною.
Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року вказаний зустрічний позов прийнятий до розгляду, оснований та зустрічний позов об`єднані в одне провадження.
Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року підготовче провадженні у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач та його представники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в судовому засіданні остаточні позовні вимоги підтримали, просили стягнути з відповідача 40 000 доларів США основного боргу з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долару США на день платежу у розмірі 1 100 046 гривень 40 коп., та витрати по оплаті судового збору у розмірі 8 810 грн., у задоволенні зустрічного позову відмовити. В обґрунтування вимог послались на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Зазначили, що відповідач намагається створити плутанину, враховуючи наявність декількох розписок відповідача, з метою уникнення стягнення боргу, однак його доводи є надуманими та не відповідають дійсним обставинам. Фактично 20.09.2015 відповідач гроші не позичав. Боргова розписка від 20.09.2015 видана відповідачем на підтвердження боргу за борговою розпискою від 12.06.2012, сторони обновили договір позики з метою запобігання спливу строку позовної давності. Відповідач гроші за розпискою від 20.09.2015 повернув, про що позивач надавав розписки відповідачу, та претензій з цього приводу позивач до нього не має. Про те, що гроші відповідач повертав позивачу в порядку реструктуризації боргу від 12.06.2015, тобто за розпискою від 20.09.2015, свідчить і зміст розписок позивача. Посилання відповідача на проведення експертиз по копіям розписок не спростовує наданих позивачем доказів, адже оригінал боргової розписки від 10.09.2015 знаходиться у позивача, що є підтвердженням неповернення боргу відповідачем. Крім того, для проведення експертиз у кримінальному провадженні, яке порушено за заявою відповідача, надавались копії розписок від 20.09.2015, які були саме у відповідача, тому незрозумілим та нелогічним є його посилання на те, що ці копії підроблені позивачем. Крім того, по копіям документів експертиза взагалі не може бути проведена. Посилання відповідача на те, що він писав боргову розписку на прохання позивача, без фактичного отримання грошових коштів, є абсурдним. Жодних належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача та на підтвердження погашення боргу за розпискою від 10.09.2015 відповідачем суду не надано.
Відповідач та його представники ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в судовому засіданні основний позови не визнали, підтримали зустрічний позов, пославшись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, відзиву на позову та запереченнях. Також зазначили, що за заявою відповідача щодо підроблення розписки проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, в рамках якого проведені судові технічні експертизи документів, якими підтверджено, що розписка на суму 95 000 доларів США, яку позивач повернув відповідачу, є копією.
Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що основний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики і його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у строк та в порядку, що встановлений договором.
Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до чч. 1 та 2 ст.207 ЦК - правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи нормативно-правовим актом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних.
Як зазначено у ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Порядок підтвердження виконання зобов`язання регламентований ст. 545 ЦК України.
Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Відповідно до ч.3 ст. 545 ЦПК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Частиною4 вказаної статті передбачено, що у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
За загальним правилом, викладеним у ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК).
У ч.1-5 ст.203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
При цьому, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається . У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).
В обґрунтування зустрічного позову відповідач послався на ст. 228 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Як вбачається з розписки, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні та повернутий позивачу, 10.09.2015 відповідач ОСОБА_7 взяв у ОСОБА_6 у борг терміном на 5 років кошти в розмірі екв. 95 000 доларів США та зобов`язався повернути їх за наступним графіком: у 2016 році повернути суму боргу в розмірі екв. 15 000 доларів США; у 2017 році екв.25 000 доларів США; у 2018 році екв.25 000 доларів США; у 2019 році - екв. 30 000 доларів США.
Отже, до 31.12.2016 відповідач повинен був повернути позивачеві грошові кошти в розмірі екв. 15 000 доларів США , а до 31.12.2017 екв. 25 000 доларів США.
11.06.2018 позивач направив на адресу відповідача вимогу про дострокове погашення всього боргу за борговою розпискою від 10.09.2015 у розмірі екв. 95 000 доларів США.
Відповідач звертався до органів поліції з заявою щодо підроблення боргової розписки.
В рамках вказаного кримінального провадження проводились судові технічні експертизи документів, наданих ОСОБА_7 .
На підставі ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 25 лютого 2020 року за клопотанням представника відповідача з Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області для огляду в судовому засіданні витребувані наступні документи в оригіналі: розписку ОСОБА_7 від 20.09.2015 на суму 95 000 доларів США, висновки експертиз документів № 10/429СЕ-19 від 24.10.2019 та № 10/436 СЕ-19 від 25.10.2019.
Як вбачається з висновків судових технічних експертиз № 10/429СЕ-19 від 24.10.2019 та № 10/436СЕ-19 від 25.10.2019, проведених ХНДЕКЦ МВС України, на які посилається відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти основного позову та на обґрунтування своїх доводів, викладених у зустрічному позові, предметом дослідження вказаних експертиз були розписки ОСОБА_7 від 20.09.2015 на суму . 95 000 доларів США, що починається словами «Расписка» та закінчується словами «г. Харьков (підпис) ОСОБА_7 20.09.2015г», яка не є оригіналом документа, а є технічним зображенням документа.
На зворотній стороні цих копій розписок містяться записи позивача про повернення боргу, проти чого позивач не заперечує, посилаючись на те, що борг повернутий за іншою борговою розпискою, а не за розпискою від 10.09.2015, та написав він розписки про повернення боргу на чистому аркуші, а ні на оборотному аркуші копії розписок.
Так, як вбачається з висновку судової технічної експертизи № 10/436СЕ-19 від 25.10.2019, вказана розписка ОСОБА_7 від 20.09.2015 на суму 95 000 доларів США, не є оригіналом документа, а є технічним зображенням документа, відтвореним струменевим способом друку. У вказаній розписці ОСОБА_7 від 20.09.2015 на суму 95 000 доларів США ознак монтажу виявлено не було. Встановити відсутність факту монтажу в наданому на дослідження технічному зображенні документа не виявилося можливим з причин відсутності ознак монтажу, що не виключає його наявність. У вказаній розписці зображення рукописних записів, які починаються словами « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та закінчуються словами «г. Харьков (підпис) ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 г» та зображення підпису від імені ОСОБА_7 нанесені за допомогою знакодрукуючого пристрою зі зі струменевим способом друку.
Як вбачається з висновку судової технічної експертизи № 10/429СЕ-19 від 24.10.2019, вказана розписка ОСОБА_7 від 20.09.2015 не є оригіналом документа, а є технічним зображенням документа, відтвореним електрофотографічним способом друку. У вказаній розписці ОСОБА_7 від 20.09.2015 на суму 95 000 доларів США ознак монтажу виявлено не було. Встановити відсутність факту монтажу в наданому на дослідження технічному зображенні документа не виявилося можливим з причин відсутності ознак монтажу, що не виключає його наявність. У вказаній розписці зображення рукописних записів, які починаються словами «Расписка» та закінчуються словами «г. Харьков (підпис) ОСОБА_7 » та зображення підпису від імені ОСОБА_7 нанесені за допомогою знакодрукуючого пристрою з електрофотографічним способом друку.
Відповідач суду не надав достовірних даних про те, хто, коли (до написання позивачем розписок про погашення боргу відповідачем чи після, на чистому оборотному аркуші цих розписок) виконав копіювання боргових розписок, наданих відповідачем експерту для проведення експертизи, з якого документа (чи фрагментів документів) скопійовані ці розписки.
Вказані висновки експертиз, предметом яких були копії розписок від 20.09.2015, не є належними доказами у даній справі, та не спростовують доводів позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань по поверненню позики за борговою розпискою від 10.09.2015.
Розписки про повернення боргу, на які посилається відповідач, позивач писав власноруч та надавав їх відповідачу. У цих розписках позивача йдеться про погашення відповідачем реструктуризованого боргу за розпискою від 12.06. 2012.
Посилання відповідача на те, що розписки про повернення боргу позивач складав на оборотному аркуші копії боргової розписки, а ні на чистому аркуші, нічим не доведені, адже розписки про повернення боргу знаходились у відповідача.
Надані відповідачем розписки позивача про погашення боргу відповідачем не підтверджують погашення боргу за розпискою від 10.09.2015.
Так, сторони підтвердили, що відповідач неодноразово позичав грошові кошти у позивача, про що надавав розписки.
Оригінал боргової розписки від 10.09.2015, якою підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання, знаходиться у позивача та наданий суду, чим відповідно до наведених положень ст. 545 ЦК України підтверджується невиконання відповідачем договірних зобов`язань по поверненню позики. Належних та допустимих доказів повернення боргу відповідач не надав.
Посилання відповідача на підробку боргової розписки та вчинення шахрайських маніпуляцій з розписками не підтверджені належними та допустимими доказами. Та обставина, що за заявою відповідача внесено відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування, не підтверджує доводів відповідача. Обвинувальний вирок у кримінальному провадженні не винесений, повідомлення про підозру не пред`явлено.
Як пояснив позивач, його навіть не було допитано у даному кримінальному провадженні.
Як зазначено у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, позивач за основним позовом довів наявність невиконаних зобов`язань відповідача за борговою розпискою від 10.09.2015, у зв`язку з чим станом на 01.01.2018 у відповідача створилась заборгованість у розмірі екв. 40 000 доларів США, та надані позивачем докази відповідачем не спростовані.
В остаточній редакції позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 40 000 доларів США основного боргу з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долару США на день платежу у розмірі 1 100 046 гривень 40 коп.
Враховуючи, що на час винесення рішення невідомо, який буде офіційний курс долара США на час платежу, основний позов підлягає частковому задоволенню, слід стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США зі сплатою вказаної суми у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день платежу.
Оскільки відповідач не надав належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження викладених в зустрічному позові доводів, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8 810,00 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 76-83, 141, 259, 264-265,268 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США зі сплатою вказаної суми у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день платежу.
В інший частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 8 810 грн. 00 коп. (вісім тисяч вісімсот десять грн. 00 коп.)
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання боргової розписки від 10.09.2015 недійсною відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 22 червня 2020 року.

Суддя Л.Л. Шрамко