КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9218/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Лапчевська О.Ф., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду міста Києва Козлова Р.Ю.

по цивільній справі № 757/42436/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

в с т а н о в и л а:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 2007 року, мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя не склалося, тривалий час вони з відповідачем не проживають однією сією, не ведуть спільне господарство, зникло почуття любові одне до одного, відтак подальше збереження шлюбу є неможливим.

Також ОСОБА_2 зазначала, що після припинення шлюбних відносин донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона у свій час прикладає всі зусилля щоб забезпечити потреби дитини, але їх не вистачає для повного забезпечення утримання доньки. Відповідач, який є батьком дитини з часу припинення шлюбних відносин не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини всім необхідним для належного її розвитку та виховання. Хоча є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу дитині батьком якої він є. Враховуючи, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку по вихованню та утриманню дитини позивач просила задовольнити її вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Печерськогорайонного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 серпня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, за актовим записом № 3103.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача « ОСОБА_2 » змінено на дошлюбне « ОСОБА_2 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень щомісячно, починаючи з 12 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, просив рішення скасувати в частині стягнення аліментів, та ухвалити нове рішення за яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої доньки.

Вказуючи при цьому на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин справи.

Беручи до уваги, що подана апеляційна скарга не містить у собі доводів щодо невідповідності висновків суду в частині задоволення вимог про розірвання шлюбу, рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається у відповідності до положень ст. 367 ЦПК України.

Позивачем було подано пояснення на апеляційну скаргу, за якими вказувала, що рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є законним та обґрунтованим, тому просила суд залишити рішення без змін.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що сторони 04 серпня 2007 року зареєстрували шлюб у відділі актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, за актовим записом № 1303.

За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні після розірвання шлюбу.

Задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі виник спір стосовно розміру аліментів. Враховуючи вік дитини, суд вважав за необхідне присудити стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 гривень щомісячно. Враховуючи при цьому стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність (відсутність) у відповідача інших неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні або інших осіб які в силу закону потребують його матеріальної підтримки, вважав, що відповідач може повноцінно забезпечувати інтереси та утримувати дитину до її повноліття і, що такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Розглядаючи спір колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність підстав для стягнення аліментів у судовому порядку, так як скаржник, позивач та донька проживають разом, мають спільний бюджет, батько (відповідач) постійно приймає участь у вихованні дитини, а також те, що сама позивач визнала його участь у наданні матеріальної допомоги на утримання дитини щомісячно у розмірі 1500 гривень, на думку колегії суддів не спростовують висновків суду, та не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 -Х11 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Звернення позивача з позовом про стягнення аліментів свідчить про те, що раніше досягнуті домовлені між сторонами щодо утримання дитини у зв`язку з розірванням шлюбу перестали існувати.

Подальше проживання сторін у одній квартирі після розірвання шлюбу не свідчить про продовження існування домовленостей які існували між позивачем та відповідачем як батьками неповнолітньої дитини щодо її подальшого утримання.

Позивач, з метою захисту прав та інтересів дитини, скористалася своїм правом на звернення до суду з позовом про призначення аліментів в судовому порядку, вказуючи на те, що після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з нею.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини разом з яким проживає дитина.

Скаржником не надано до суду доказів на підтвердження визначення батьками, або за рішенням суду місця проживання малолітньої дитини після розірвання шлюбу. Відтак, саме звернення матері дитини до суду, в якості позивача, відповідає зазначеним вище нормам СК України.

Також, скаржником на підтвердження доводів апеляційної скарги вказувалось на те, що на виконання приписів ст. 181 СК України ним регулярно надається доньці матеріальна допомога, що підтверджується випискою із карткового рахунку доньки за період з 01.11.2018 року по 16.12.2019 р.р., який був відкритий ним більше трьох років тому. Із виписки вбачається, що за вказаний період на рахунок доньки ним було перераховано кошти в сумі 52051гривни та його рідним братом ОСОБА_7 в сумі 8450гривень, що використовувалися донькою на повсякденні витрати. Зазначаючи також, що всі ці обставини можуть бути підтвердженні показами свідків - друзів родини, які чомусь не були допитані у судовому засіданні незважаючи на заявлене ним клопотання.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної не можуть бути підставою для скасування судового рішення виходячи з того, що позивачем при зверненні до суду не заявлялися вимоги щодо стягнення аліментів за час, який передував зверненню до суду з позовом, за рішенням суду аліменти стягуються з дати подання позову.

Виписки по рахунку, які були надані відповідачем на підтвердження зазначених вище доводів надані до суду лише за період з 01.11.2018 року по 16.12.2019 року, тобто свідчать про сплату коштів лише з часу звернення позивача з позовом до суду, тобто не є підтвердженням надання відповідачем матеріальної допомоги на протязі трьох років.

Крім того перерахування коштів третіми особами ( як зазначає скаржник) на картковий рахунок відповідача не може бути підтвердженням сплати аліментів відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.; інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно перевірив обставин, обумовлені ст. 182 СК України, взяв до уваги як стан здоров`я і матеріальне становище дитини, так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини і обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 гривень.

Слід зазначити, що подана апеляційна скарга не містить у собі доводів щодо самого розміру аліментів визначеного судом до стягнення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 7,368, 374, 375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційнускаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя - доповідач:

Судді: