справа № 754/3470/20
головуючий у суді І інстанції Смирнова Є.П.
провадження № 22-ц/824/8151/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
УХВАЛА

23 червня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Мостова Г.І., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Фумельова Іллі Олександровича на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року

за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання

у справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року задоволено заяву ПАТ «Укрсиббанк».

Поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2?3346/09, виданих 28 травня 2012 року Деснянським районним судом міста Києва, у справі за позовом АКІБ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Фумельов І.О. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ПАТ «Укрсиббанк» про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також поновити пропущений строк на апеляційне оскарження.

Клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження обґрунтоване тим, що про існування оскаржуваної ухвали заявнику стало відомо 08 квітня 2020 року під час ознайомлення із матеріалами справи № 754/3470/20 за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження.

Також, заявник звертає увагу на те, що про розгляд заяви ПАТ «Укрсиббанк» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2?3346/09, виданих 28 травня 2012 року Деснянським районним судом міста Києва, йому не було відомо та жодних повідомлень він не отримував.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення вказаних недоліків, а саме: вказати інші поважні причини пропуску строку на оскарження ухвали суду першої інстанції.

17 червня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Фумельова І.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якому заявник зазначає, що ОСОБА_1 не отримував будь-яких повідомлень від суду про розгляд заяви банку про поновлення строків для пред`явлення виконавчого документу, про що свідчить відсутність відповідних розписок боржника і взагалі повісток. Також, заявник зазначає, що саме на суд покладається обов`язок підтвердити факт повідомлення учасника справи про розгляд справи.

Крім цього, представник ОСОБА_1 - адвоката Фумельов І.О. звертає увагу, що боржником був дотриманий п`ятиденний строк подання апеляційної скарги з моменту коли він дізнався про оскаржувану ухвалу, про що свідчать відповідні розписки про ознайомлення із матеріалами справи від 08 квітня 2020 року та штемпель на поштовому листі датований 13 квітня 2020 року, яким до суду була направлена відповідна апеляційна скарга.

Інших доказів поважності пропуску строку заявником не надано.

Як було встановлено, ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року, згідно з довідкою Деснянського районного суду міста Києва від 05 травня 2020 року, матеріали цивільної справи № 2-3346/2009 за позовом АКІБ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором знищені за строком зберігання, у наряді судових рішень за 2009 рік містяться лише оригінали документів: заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня 2009 року; ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 11 листопада 2009 року; ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року (а.с. 1, 2-5).

Із тексту заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня 2009 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися. Про час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та телеграмами від них, в яких відповідачі просять відкласти розгляд справи у зв`язку з їх хворобою. Однак, доказів перебування на лікарняному відповідачами не надано, тому суд оцінив їх дії такими, що спрямовані на затягування розгляду справи по суті (а.с. 2-3).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11 листопада 2009 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення (а.с. 4).

Оскаржувана ухвала постановлена у відкритому судовому засіданні 29 листопада 2012 року. (а.с. 5).

Останнім днем для подачі апеляційної скарги, у розумінні частини 2 статті 294 ЦПК України (в редакції на момент постановлення оскаржуваної ухвали), було 04 грудня 2012 року.

Апеляційна скарга подана через засоби поштового зв`язку 13 квітня 2020 року.

Згідно із частиною 1 статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року).

Практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що якщо сторони у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними (рішення у справі «Каракуця проти України» (Karakutsya v. Ukraine), заява № 18986/06, пункт 57, від 16 лютого 2017 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи значний строк пропуску звернення із апеляційною скаргою (понад 7 років), який заявник просить поновити, суддя має переконатися у наявності виключних підстав для необхідності такого поновлення з урахуванням дотримання принципу юридичної визначеності.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 був залучений до участі у справі у якості відповідача та знав про існування справи за позовом АКІБ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором ухвалене 16 вересня 2009 року та оскаржувалося ОСОБА_3 у листопаді 2009 року.

Отже, судове рішення про стягнення, в тому числі і з ОСОБА_3 , заборгованості набрало законної сили.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня 2009 року є обов`язковим до виконання боржником ОСОБА_3 , держава забезпечує виконання судового рішення, а контроль за цим виконанням здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства - захистом прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Положення Закону України «Про виконавче провадження», що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.

Протягом цього строку стягувач, який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання. Згідно з приписами частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Таким чином, для боржника важливо слідкувати за ходом виконавчого провадження та дотримуватись встановлених законодавством строків, що дозволило б останньому вчасно відреагувати на порушення свого права та ефективно його відновити.

Підсумовуючи наведене, розглянувши наведені у клопотанні підстави для поновлення пропущеного понад 7 років строку на апеляційне оскарження ухвали, суд вважає, що заявник не проявив особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживав необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження у справі, про наявність рішення у якій він був повідомлений належним чином, у визначений законом термін не виявив належної зацікавленості у розгляді його справи та своєчасно не звертався до суду за інформацією щодо стану розгляду справи, тому його права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Отже, суд дійшов висновку, що заявником не наведено виключних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене, слід відмовити представнику ОСОБА_3 - адвокату Фумельову І.О. у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року.

Керуючись статтею 358 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Фумельова Іллі Олександровича на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Г.І. Мостова