г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1067/20
Номер провадження 2/213/1108/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Попова В.В.,

секретар судового засідання - Стаматова А.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Соколовської Олени Анатоліївни ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №14, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №213/1067/20 за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості з заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на його користь одноразову допомогу при виході на пенсію (звільненні в зв`язку з виходом на пенсію) у сумі 3000,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 192 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він більш як 37 років - з 07.08.1972 року по 25.08.2009 року працював в Інгулецькому ГЗК, звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Згодом він дізнався про те, що при звільненні підприємство зобов`язано було виплатити йому одноразову допомогу при звільненні у розмірі 3-х місячних середніх заробітних плат, як особі, що пропрацювала на одному підприємстві понад 20 років, що передбачено Галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки. До цього часу таки кошти йому підприємством не виплачені. Вважає, що Відповідач зобов`язаний сплатити йому одноразову вихідну допомогу в розмірі 3000,00 грн., оскільки його середньомісячна заробітна плата перед звільненням становила 1000,00 грн., тому із розрахунку 3 місяців вихідна допомога становить саме таку суму. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.08.2009 по 16.03.2020, тобто за 11 років становить 192 000,00 грн. (1000,00 грн. х 192 місяці).

Ухвалою від 23.03.2020 було відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

За клопотанням представника позивача 23.03.2020 судом було витребувано у відповідача як доказ у справі довідку (відомості) про розмір середньої заробітної плати ОСОБА_3 станом на 25.08.2009 року.

Після отримання позовної заяви Відповідач 07.05.2020 року, в установлений нормами ЦПК України строк, подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. При цьому посилається на те, що ПРАТ «ІНГЗК» керується у своїй роботі Колективним договором, згідно з яким у 2007-2008 роках при звільненні працівникам, що пропрацювали понад 20 років, виплачувалась допомога у розмірі 3-х місячних окладів, тому Позивачу у серпні 2009 року було виплачено 12255,00 грн., що відповідає його трьом місячним окладам.

Таким чином, враховуючи, що виплата одноразової вихідної допомоги при звільненні на пенсію була виплачена Позивачу в повній мірі у відповідності до норм чинного законодавства, відсутні підстави для її стягнення в судовому порядку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, на думку відповідача, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку є занадто завищеною і звертає увагу суду на той факт, що різниця між розміром вихідної допомоги та розміром середнього заробітку за час затримки при розрахунку повинна відповідати принципам співмірності і істотності суми заборгованості порівняно з середнім заробітком, при цьому послався на відповідний висновок ВСУ, який був закріплений в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23.12.2015, тобто вважає доцільним застосувати принцип співмірності між заявленою сумою та сумою невиплаченої вихідної допомоги.

Належним чином повідомлений Позивач в судове засідання не з`явився.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, підтримала позицію ПрАТ «ІнГЗК», викладену у відзиві на позовну заяву, та просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Із трудової книжки позивача встановлено, що він з 07.08.1972 по 25.08.2009 працював в Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті, звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по ст.38 КЗпП України /а.с.6-7/.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Відповідно до довідки, наданої Відповідачем 30.04.2020 про середньогодинну заробітну плату позивача за останні 5 місяців перед звільненням, з квітня 2009 року по липень 2009 позивач не працював, оскільки знаходився у відпустці (лікарняний лист). В серпні 2009 року ОСОБА_3 відпрацював 160 годин. Також в довідці вказано, що середньогодинна тарифна ставка позивача становить 22,538 грн., а середньомісячна заробітна плата розраховується із цього показника та кількості годин за графіком (22,538 х 160) = 3606,00 грн. /а.с.55/.

Із наданої відповідачем копії розрахункового листа за серпень 2009 року, встановлено, що Позивачу виплачена одноразова допомога при виході на пенсію в розмірі 12255,00 грн. /а.с.68/.

Відповідно до ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Із Галузевої угоди гірничо - металургійного комплексу України на 2007-2008 роки встановлено, що Угода діє безпосередньо і поширюється на всіх працівників, які уклали договори про трудові відносини з підприємствами гірничо-металургійного комплексу України, незалежно від форм власності і господарювання, а також у частині обумовленими окремими пунктами, - на пенсіонерів, які оформили пенсію на цих підприємствах (п.1.4.). В п.1.5. Угоди зазначено, що її норми і положення є обов`язковими, як мінімальні гарантії, при укладанні колективних договорів на підприємствах всіх форм власності, що брали участь у її підписанні, і залишається чинною у випадку зміни складу, структури, найменування уповноваженого власником органу, від імені якого її укладено (п.1.6.). Пунктом 6.1 розділу VI «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» зазначеної Угоди, яка була чинною на день звільнення Позивача, передбачено виплачувати працівникам при виході на пенсію за рахунок коштів підприємства одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу роботи на підприємстві, але не менше: тримісячної середньої заробітної плати при стажі від 20 і більше років.

Госпрозрахункові підприємства відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці» самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Положеннями ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Статтею 9 цього ж Закону передбачено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Як видно з тексту Галузевої угоди п.1.1. її укладено між власниками (роботодавцями) підприємств, установ, організацій галузі, їх уповноваженими представниками або органами в особі Міністерства промислової політики України, Фонду державного майна України, господарських об`єднань, з однієї сторони, та Профспілкою трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України в особі її Центрального комітету, з другої сторони.

Від сторони власників угоду підписано Міністром промислової політики України, Головою Фонду держмайна, Виконавчим директором Української асоціації підприємств чорної металургії, та іншими повноважними представником групи підприємств, що виробляють металопродукцію.

ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (на час звільнення Позивача - ВАТ «Інгулецький ГЗК») відноситься до підприємств металургійної і гірничодобувної промисловості України, що не оспорюється сторонами, а тому в порядку ч.2 ст.81 ЦПК Українине підлягає доказуванню. Тому дія зазначеної Галузевої угоди розповсюджується на ПрАТ «ІнГЗК», оскільки її підписано уповноваженим представником галузі, до складу якої входить підприємство Відповідача.

За таких обставин, суд не приймає заперечення Відповідача в тій частині, що умови Галузевої угоди не розповсюджуються на відповідача і вважає, що положення, затверджені Галузевою угодою на 2007-2008 роки, застосовуються до врегулювання даних спірних правовідносин між сторонами у справі.

При цьому суд критично ставиться до пояснень Відповідача в тій частині, що на підприємстві діє свій Колективний договір, укладений між Дирекцією та трудовим колективом, яким передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги особам, які мають право на пенсію, при стажі понад 20 років у розмірі 3-х місячних окладів (а не заробітних плат), оскільки текст колдоговору суду не надано, а до відзиву долучено тільки три сторінки /а.с.65-67/, які не засвідчені як Витяг саме з цього документу, а тому не визнана судом належним доказом.

Отже, враховуючи, що Позивач на момент виходу на пенсію за власним бажанням мав 37 років стажу роботи на підприємстві відповідача, тобто понад 20 років, на нього розповсюджується дія пункту 6.1 Галузевої угоди та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі тримісячної середньої заробітної плати, у зв`язку з чим суд вважає, що Позивач правомірно звернувся до Відповідача з такою вимогою.

Також суд враховує судову практику у справах даної категорії, зокрема у справі № 212/908/17-ц, в якій Верховний Суд України визнав необхідність застосування до спірних правовідносин умов Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Позивач, розраховуючи суму невиплаченої йому вихідної допомоги, керувався розміром середньомісячної заробітної плати - 1000,00 грн.

Водночас, суд не погоджується з таким розрахунком позивача, оскільки порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати передбачений у розділі IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (з наступними змінами та доповненнями).

Так, пунктом 8 цього Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Отже, суд вважає, що середньоденна заробітна плата Позивача дорівнює 180,30 грн. (3606,00 грн. : 20 днів); середньомісячне число робочих днів дорівнює 21,5 (розраховано шляхом ділення сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці - з 01.06.2009 по 31.07.2009, яке становить 43 дні на 2).

Таким чином, середньомісячна заробітна плата позивача складає 3 876,45 грн. (180,30х21,5), тому саме такий її розмір необхідно враховувати при розгляді першої вимоги щодо стягнення невиплаченої одноразової допомоги при звільнені на пенсію.

За таких обставин, враховуючи, що Позивач відпрацював в підприємстві Відповідача більше 20 років, та у відповідності до Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки Відповідач зобов`язаний був виплатити йому одноразову вихідну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що становить 11 629,35? грн.

При цьому, оскільки Відповідач у серпні 2009 року виплатив позивачу одноразову вихідну допомогу в розмірі 12255,00 грн., то сума до стягнення судом відсутня.

Розглядаючи вимогу щодо стягнення позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд керується наступним.

Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніш наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що, оскільки Позивачу були виплачені всі належні йому суми у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, то підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - відсутні.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже, враховуючи, що Позивач звільнений від сплати судового збору, він підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.97, 116, 117 КЗпП України, ст.2 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.2-5, 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», ст.ст.81, 141, 228-229, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості з заробітної плати відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду, в зв`язку з оголошенням його вступної та резолютивної частини, подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ,

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», місце знаходження: м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, .

Повне судове рішення складено 15 червня 2020 року.

Головуючий суддя В.В.Попов.