Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2020 Справа №607/27272/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицай К.М.

за участю секретаря судового засідання Стус К.І.,

учасників справи: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до відповідача Тернопільської міської ради, у якому просить визнати за нею право власності на кімнату АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона зареєстрована та проживає у кімнаті АДРЕСА_2 . Бажаючи реалізувати своє право на приватизацію, нею було подано заяву до Тернопільської міської ради, щодо прийняття до комунальної власності гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_3 , у якому знаходиться її квартира, оскільки без даного рішення вона не може реалізувати своє право на приватизацію квартири. Листом Тернопільської міської ради від 07 серпня 2019 року їй відмовлено у задоволенні вимог вищезазначеної заяви. Як підставу відмови зазначено, що власником гуртожитку був колгосп «Озернянський», який ліквідовано в 2007 році, у зв`язку із чим неможливо передати на баланс міської ради гуртожиток по АДРЕСА_3 . При цьому, вказує, що квартирою АДРЕСА_2 вона відкрито та безперервно володіє більше десяти років і не вживала заходів, спрямованих на приховування факту володіння майном, а тому просить визнати за нею право власності на спірну кімнату, застосувавши строки набувальної давності. З цих підстав вважає відмову Тернопільської міської ради щодо прийняття житлового приміщення в комунальну власність незаконною, внаслідок чого вона позбавлена можливості приватизувати вищевказану квартиру. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд задовольнити.

Представник відповідача Тернопільської міської ради Ярош О.П. в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог, пояснивши суду, що Тернопільськ міська рада не прийняла на баланс даний гуртожиток, оскільки відсутній власник гуртожитку, який може вчинити відповідний правочин.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що позивач проживає у даному гуртожитку з 1995 року, який був наданий її батькові, гуртожиток належить колгоспу «Озерянський», який був ліквідований, на даний час власник майна відсутній, оскільки спілка співвласників майна не створена у встановленому законом порядку.

Крім того свідок ОСОБА_6 пояснив, що у гуртожитку створений орган самоорганізації населення будинковий комітет «Микулин», членом якого є ОСОБА_1 , яка бере участь у утриманні гуртожитку, оплачує комунальні послуги згідно укладеного договору із виконавцями, зокрема, ВАТ «Тернопільобленерго», ПАТ «Тернопільміськгаз».

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Згідно реєстраційного посвідчення, виданого 04 липня 2000 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, житлове приміщення, гуртожиток загальною площею 403,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрований на праві власності за колгоспом «Озернянський» на підставі рішення арбітражного суду Тернопільської області від 02 березня 2000 року у справі №3/122-699 і записано в реєстрову книгу за №1133.

Розпорядженням Тернопільської міської ради №61 від 15 травня 2012 року «Про присвоєння адресного номера гуртожитку колгоспу «Озерянський» присвоєно житловому приміщенню гуртожитку загальною площею 403,9 кв.м., що згідно реєстраційного посвідчення від 04 липня 2000 року зареєстрований на праві власності за колгоспом « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_3 , адресний номер: АДРЕСА_3 .

Як убачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності із сайту Міністерства юстиції України, колгосп «Озернянський», місцезнаходження якого с. Озерна, Зборівського району, Тернопільської області, ідентифікаційний код 03783764, припинив свою діяльність 26.12.2007 року. відомості щодо правонаступників відсутні.

11 квітня 2019 року ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 на замовлення ОСОБА_1 . Як слідує із Експлікації квартири АДРЕСА_2 , вказана квартира складається із житлової кімнати, площею 10.3 кв.м., житлової кімнати, площею 10,1 кв.м.

На звернення позивача ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради із проханням про прийняття у комунальну власність міста гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , листом Тернопільської міської ради №10979/02Т від 07 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні її звернення та повідомлено, що для здійснення процедури прийняття у комунальну власність міста гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 а необхідно надати власником житла або уповноваженим представником житла перелік документів, а саме: інвентарну справу, акт прийняття в експлуатацію, технічний паспорт, план інженерних мереж, правовстановлюючий документ на об`єкт передачі, довідку про балансову вартість, акт обстеження комісії.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 3 від 16 грудня 2019 року, яка видана Головою ОСНБК «Микулин», ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 25 червня 1995 року.

З відповіді ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» № 526 від 25.04.2012 року вбачається, що ОСОБА_1 входить в список мешканців гуртожитку АДРЕСА_3 , які користуються послугами ПАТ «Тернопільміськгаз» з 2010 року.

Як убачається із відмітки, проставленої у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Тернопільським МВ УМВС України у Тернопільській області 20 березня 2008 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 07.11.2003 року.

Із пояснень свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживає у кімнаті гуртожитку АДРЕСА_4 більше, ніж 15 років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

Відповідно до роз`яснень викладених п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Як передбачено п. 14 цієї ж Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем ОСОБА_1 достовірно доведено факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується кімнатою АДРЕСА_2 протягом більше 10 років. При цьому, житловий будинок АДРЕСА_3 , у якому знаходиться спірна кімната АДРЕСА_5 , зареєстровано на праві власності за колгоспом «Озернянський», який припинив свою діяльність.

Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, судом не встановлено, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на кімнату АДРЕСА_5 , загальною площею 20,4 кв.м.

На підставі наведеного та керуючись статтями 3,4, 12,81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на кімнату АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 20 березня 2008 року .

Відповідач Тернопільська міська рада, місцезнаходження: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46001, .

Повне рішення суду складене 26 травня 2020 року.

Головуючий суддяК. М. Грицай