ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5145/20 Справа № 212/7998/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року, ухваленого суддею Власенко М.Д. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 10 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (надалі - ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча") про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив що з 05.04.2007 року по 16.01.2013 року працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 01.10.2013 року йому первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває біль в шийному та попереково-крижовому відділі хребта, болі і оніміння рук, задишку при фізичному навантаженні, кашель, головний біль та запаморочення. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, яку просить суд стягнути на свою користь з відповідача в сумі 170000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 відмолено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що право на отримання моральної шкоди в нього виникло з 01 жовтня 2013 року з дня огляду МСЕК, та з цього часу йому моральна шкода не відшкодовувалась. Суд не врахував, що заяву про отримання шкоди він не писав та суму компенсації не визначав. Заява, що міститься в матеріалах справи є бланком в якому зазначена сума 1000 грн., проте відповідач не роз`яснив право на одноразове отримання моральної шкоди. Розмір компенсації моральної шкоди в сумі 1000 грн. не відповідає його фізичним стражданням через отримане професійне захворювання.

Відзив на апеляційну скарги не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновків про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_1 з 05.04.2007 року по 16.01.2013 року працював на підприємстві відповідача на посаді водія БелАЗ по вивезенню гірничої маси в технологічному процесі кар`єра «Северний», ГЗК «Укрмеханобр» ВАТ та ПАТ «Маріупольський МК імені Ілліча», правонаступником якого є ПрАТ «Маріупольський МК імені Ілліча». Звільнений 16.01.2013 року з підприємства на підставі ст. 36 КЗпП України. (а.с.20-24).

Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 20.08.2013 р. № 1486, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст..(пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ст..; Вібраційна хвороба другого ст.. від дії загальних вібрацій з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з полірадикулопатією з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (злегким зниженням слуху). Підставою встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 04.2007 р. - 01.2013 року водій БелАЗ по вивезенню гірничої маси в технологічному процесі кар`єра «Северний», ГЗК «Укрмеханобр» ВАТ та ПрАТ «Маріупольський МК імені Ілліча» (а.с.12-13).

Висновком МСЕК від 01.10.2013 року позивачу первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 40% по вібраційній хворобі, 15% по ХОЗЛ, 5% по туговухості та встановленотретю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.09.2014 року. При черговому повторному переогляді від 08.09.2014 року позивачу повторно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 40% по вібраційній хворобі, 15% по ХОЗЛ, 5% по туговухості та встановлено третю групу інвалідності, безстроково (а.с.5-6).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.08.2013 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці водія автотранспортних засобів автосамоскиду «БелАЗ» на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі з концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем загальної вібрації - до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 12.4 при граничнодопустимій до 2,0. Шум еквівалентний рівень звуку. дБА: 90 при гранично допустимому до 80. Вібрація загальна транспортна, еквівалентний коректований рівень в дБ: 112 при гранично допустимому до 107 (а.с.7-10).

В п.16 Акту також зазначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання у позивача послужив профмаршрут: з 05.04.2007 року по 16.01.2013 року водій автосамоскида БелАЗ по на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі кар`єра «Северний», ГЗК «Укрмеханобр» ВАТ та ПАТ «Маріупольський МК імені Ілліча ».

Відповідно до п. 19 Акту розслідування професійного захворювання від 27.08.2013 р. встановлено, що враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 15 років в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити не можливо.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода відшкодовується одноразово і питання щодо її відшкодування в добровільному порядку вирішено відповідачем у 2013 році.

Колегія суддів погоджується з такими виносками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. У пункті 13 цієї Постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що позивачем отримано компенсацію моральної шкоди шляхом її добровільної виплати відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не писав заяву про отримання компенсації моральної шкоди колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки спростовуються письмовими матеріалами справи.

Згідно заяви, що міститься в матеріалах справи, 30 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ПрАТ «Маріупольський МК імені Ілліча» ГЗК «УКРМЕХАНОБР» із заявою, в якій вказав, що в зв`язку з отриманням ним професійного захворювання в ході виконання роботи на посаді водія « Бєлазу » на підприємстві, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 30.08.2013 року, він постійно відчуває душевні, моральні страждання та переживання. Спричинену моральну шкоду оцінює в розмірі 1000 грн., які просив виплатити йому одноразово на підставі ст.173, 237-1 КЗпП України в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.46).

Згідно видаткового касового ордеру від 20.09.2013 року ОСОБА_1 одержав від ПАТ «Маріупольський МК імені Ілліча» ГЗК «УКРМЕХАНОБР» 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, про що свідчить його підпис в ордері.

Доводи апеляційної скарги що висновком МСЕК лише 01 жовтня 2013 року встановлено йому право на отримання компенсації моральної шкоди, колегія суддів вважає неприйнятним.

На час отримання компенсації моральної шкоди виплаченої відповідачем за заявою позивача в добровільному порядку 30 серпня 2013 року був складений та затверджений акт розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання від 27 серпня 2013року, як правова підстава її виплати ОСОБА_1 , про що зазначено в заяві (а.с.46).

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: