Справа № 310/1781/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.,

при секретарі Рибалка Н.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю представника відповідача адвоката Ємельяненко С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів -

В С Т А Н О В И В :

10 березня 2020 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому зазначено, що позивач з 03.03.2008 року по 2015 рік перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з відповідачкою. У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього на її користь аліментів в розмірі ј частини всіх видів заробітку спочатку на одну дитину ОСОБА_5 , а потім на іншу: ОСОБА_6 . Отже на сьогоднішній день він сплачує на користь відповідачки аліменти у розмірі половини його заробітної плати. На даний час позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, працює в ДУ «Вільнянська ВК (№20)», орендує житло, оскільки зареєстрований в с.Радолівка Приморського району , тому не має можливості сплачувати встановлений судом розмір аліментів. Посилаючись на викладені вище обставини, а також враховуючи положення ч. 1 ст. 192 СК України, позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються із нього на користь відповідача з Ѕ частини до 1/3 частини всіх видів заробітку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та зменшити розмір аліментів з нього до 1/3 частини, оскільки про наявність судових наказів йому стало відомо від державного виконавця.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити пояснюючи, що на її утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, мати, яка потребує постійного лікування, вона отримує мінімальну заробітну плату, якої їй не вистачає.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

10.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на двох дітей з 1/2 частини всіх видів заробітку до 1/3 частини посилаючись на скрутне матеріальне становище та ст.192 СК України.

В обґрунтування свого позову позивач долучив до позовної заяви судові накази Бердянського міськрайонного суду від 22 листопаду 2017 року та від 07 вересня 2017 року, які розпечатані з Єдиного державного реєстру судових рішень та з яких вбачається, що вказані судові накази не містять жодного прізвища, належним чином вказані накази не засвідчені.

23.04.2020 року на позовну заяву поданий відзив, в якому відповідачка з позовом не погоджується, просить залишити позовну заяву без розгляду, посилаючись на скрутне матеріальне становище та недоведеність позову позивача, долучивши до відзиву копію рішення Бердянського міськрайонного суду від 31.05.2016 року про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, копію свідоцтва про шлюб, довідку про склад сім`ї та стан здоров`я її матері ОСОБА_7

27.04.2020 року до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про повернення відповіді на відзив відповідачу, до якої долучені позивачем ухвали з Державного реєстру судових рішень в якості зразків, які не стосуються позову.

29.04.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява позивача ОСОБА_1 , в якій позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються із нього на користь відповідача з Ѕ частини до 1/3 частини всіх видів заробітку, посилаючись на скрутне матеріальне становище та ст.192 СК України.

08.05.2020 року до суду надійшов відзив відповідачки на уточнену позовну заяву, в якій викладені підстави незгоди з позовом позивача.

Проаналізував матеріали, надані сторонами, судом встановлено наступне.

Із наданих та досліджених судом письмових доказів встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Неповнолітні діти проживають з відповідачкою, з якою також проживає мати відповідачки ОСОБА_7 , яка знаходиться на диспансерному обліку та потребує постійного прийому лікарських препаратів (а.с.35). Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 31.05.2016 року розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 (а.с.33).

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 мотивував свої вимоги тим, що у вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього на її користь аліментів в розмірі ј частини всіх видів заробітку спочатку на одну дитину ОСОБА_5 , а потім на іншу - ОСОБА_6 . Отже на сьогоднішній день він сплачує на користь відповідачки аліменти у розмірі половини його заробітної плати. На даний час позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, працює в ДУ «Вільнянська ВК (№20)», орендує житло, оскільки зареєстрований в с.Радолівка Приморського району, у зв`язку з чим не має можливості сплачувати встановлений судом розмір аліментів, а тому аліменти, які з нього стягуються, підлягають зменшенню.

Приймаючи рішення у даній справі суд застосовує наступні положення норм процесуального законодавства.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. ч. 1 - 3 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 81 ч.ч. 1, 5, 6, 7 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Посилаючись в позовній заяві на наявність двох судових наказів про стягнення з позивача аліментів по ј частини на кожну дитину на користь відповідачки, позивач належним чином завірені копії судових наказів, суду не надав, до суду з заявою про видачу судових наказів не звертався, оскільки вважає достатнім надання суду судових наказів з державного реєстру судових рішень, жодних клопотань з цього приводу не заявляв.

Крім того, позивач в своєму позові посилається на ч.7 ст.170 ЦПК України, ст.192 СК України.

Так, згідно з ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, тобто про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-143цс13 на основі аналізу ст.ст. 181, 192 СК України зазначив, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Під час розгляду цивільної справи № 640/16750/16-ц (постанова від 25.04.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі вказав, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач вказав, що його матеріальний стан не надає можливості сплачувати аліменти відповідачці в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку, взагалі ніяких належних доказів на підтвердження до матеріалів справи не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц.

Всупереч вказаним вимогам позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що з часу стягнення аліментів настала будь-яка з обставин, передбачених ч. 2 ст. 192 СК України, які б були підставою зменшення розміру аліментів.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судові накази, на які посилається позивач, до матеріалів справи позивачем не додані.

Також позивачем не надано жодних доказів, що до отриманої заробітної плати та суми стягнутих аліментів, договору оренди житла, на які посилається в позовній заяві.

З огляду на викладене, суд вважає, що на даний час підстав для зменшення розміру аліментів не вбачається, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03.06.2020 року

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова