ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 296/9905/15-ц

провадження № 61-1803св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року, ухвалене у складі судді Бондарчука В. В., та рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 грудня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Коломієць О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії за період з 12 березня 1999 року до 31 травня 2009 року у розмірі 35 596,04 гривень.

В обґрунтування позову послалося на те, що 20 квітня 1999 року позивач звернулася до Корольовського районного управління соціального захисту населення міста Житомира із заявою про призначення пенсії за віком та вказала, що пенсія з інших підстав чи від іншого відомства їй не призначалася.

Протоколом від 20 квітня 1999 року Корольовське районне управління соціального захисту населення м. Житомира призначило ОСОБА_1 пенсію за віком з 12 березня 1999 року щомісячно. У травні 2009 року позивач дізнався, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області і з 3 лютого 1996 року отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Оскільки ОСОБА_1 , звернувшись за призначенням пенсії за віком, приховала, що отримує іншу державну пенсію, за період з 12 березня 1999 року до 31 травня 2009 року їй надміру виплачено 35 596,04 гривень. За вказаним фактом щодо відповідача здійснювалося досудове розслідування у кримінальній справі за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 192, частинами другою та третьою статті 358 КК України.

За таких обставин та на підставі статті 1166 ЦК України позивач просив стягнути з ОСОБА_1 надміру виплачену пенсію у розмірі 35 596,04 гривень як майнову шкоду, завдану її неправомірними діями.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Протокольною ухвалою Корольовського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року замінено позивача Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області на правонаступника -Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням Корольовського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнено з Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у дохід держави 1 378 гривень судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів вину відповідача в отриманні надмірних пенсійних виплат та зловживання з її боку при поданні документів про призначення пенсії за віком.

В апеляційному порядку суди справу переглядали неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12 грудня 2017 року рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 22 вересня 2016 року в частині стягнення з Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судового збору скасовано.

У іншій частині рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 22 вересня 2016 року залишено без змін. Стягнено з Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 427,15 гривень у відшкодування судового збору.

Мотивуючи рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1215 ЦК України, згідно з якою не підлягає поверненню безпідставно набута пенсія, яка виплачена за відсутності рахункової помилки з боку платника і недобросовісності з боку набувача. Оскільки у цій справі не встановлено ні рахункової помилки з боку Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, ні недобросовісності у діях ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважав правильним по суті висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні 35 596,04 гривень надміру виплаченої пенсії.

Скасовуючи рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 22 вересня 2016 року в частині стягнення з Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судового збору, апеляційний суд послався на те, що відповідно до пункту 18 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на день подання позову, Пенсійний фонд України та його органи звільнялися від сплати судового збору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У грудні 2017 року Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просило рішення Корольовського районного суду від 22 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 грудня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що ОСОБА_1 , звертаючись до Корольовського районного управління соціального захисту населення міста Житомира із заявою про призначення пенсії за віком, діяла недобросовісно, так як приховала факт отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Посилається на те, що у висновку експерта від 14 грудня 2009 року № 1/1127, складеному за результатами проведення почеркознавчої експертизи, відсутня конкретна відповідь на питання щодо підписання чи непідписання відповідачем заяви про призначення пенсії за віком.

На думку заявника, в силу частини другої статті 1166 ЦК України саме на відповідача покладено обов`язок спростування підписання і подання заяви із недостовірними відомостями і вона цей факт не спростувала.

Суди попередніх інстанцій, як вказує заявник, не врахували, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 4 серпня 2016 року у справі № 295/10234/16-к скасовано постанову слідчого СВ Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області від 21 вересня 2013 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 40001011 за фактом можливих неправомірних дій ОСОБА_1 .

Позиція інших учасників справи

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому послалася на безпідставність її доводів. Вказала, що почеркознавча експертиза підтвердила непідписання нею заяви про призначення пенсії за віком, тому доводи позивача щодо обману або умисних недобросовісних дій з її боку безпідставні.

Провадження в суді касаційної інстанції

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2017 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 9 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 20 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 з 3 лютого 1996 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області і відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

20 квітня 1999 року до Корольовського районного управління соціального захисту населення міста Житомира від імені ОСОБА_1 подано заяву про призначення пенсії за віком, у якій вказано, що пенсія з інших підстав чи від іншого відомства їй не призначалася.

Протоколом від 20 квітня 1999 року № 1686 Корольовське районне управління соціального захисту населення міста Житомира призначило ОСОБА_1 державну пенсію за віком з 12 березня 1999 року.

У період 12 березня 1999 року до 31 травня 2009 року відповідач одночасно отримувала пенсію за віком та пенсію у зв`язку з втратою годувальника; надміру виплачена за цей період сума становить 35 596,04 гривень.

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі міста Житомира від 20 травня 2009 року закрито особовий рахунок ОСОБА_1 з 1 червня 2009 року.

З висновку експерта відділу кримінальних експертиз Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС України в Житомирській області від 14 грудня 2009 року у справі № 1/1127, складеному за результатами проведення почеркознавчої експертизи, суди встановили, що підписи у графах « Назначалась » та « Подпись заявителя» заяви про призначення пенсії за віком ймовірно виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2012 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 192, частинами другою та третьою статті 358 КК України, проте ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 лютого 2013 року вказаний вирок скасовано із направленням справи прокурору міста Житомира для організації додаткового розслідування.

Постановою старшого слідчого СВ Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області від 21 вересня 2013 року кримінальне провадження № 0001101, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом можливих неправомірних дій ОСОБА_1 , закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 192, частинами другою та третьою статті 358 КК України.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 4 серпня 2016 року цю постанову скасовано.

19 червня 2014 року кримінальне провадження № 0001101 повторно закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 192, частинами другою та третьою статті 358 КК України.

Обставин, які б свідчили про те, що надмірна виплата ОСОБА_1 пенсії відбулася у зв`язку з рахунковою помилкою органів Пенсійного фонду України або через недобросовісні дії набувача, судами не встановлено.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній на час подання відповідачем заяви про призначення пенсії за віком, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у тій же редакції особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Стаття 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній на час подання позову, встановлювала, що наслідком надмірної виплати пенсіонерові пенсії через зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо) є стягнення таких сум.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, чинній на час подання позову, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Звертаючись з цим позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії за період з 12 березня 1999 року до 31 травня 2009 року у розмірі 35 596,04 гривень, Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області послалося на статтею 1166 ЦК України і просило стягнути дану суму як майнову шкоду, завдану неправомірними діями відповідача.

Проте сума надміру виплаченої пенсії є майном, збереженим без достатньої правової підстави, і на правовідносини щодо повернення цієї суми поширюються положення глави 83 ЦК України,натомість стаття 1166 ЦК України, яка врегульовує порядок відшкодування шкоди у деліктних правовідносинах, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню.

Водночас незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснюють правильну правову кваліфікацію останніх та застосовують для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Такі дії суди вчиняють згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони»), за змістом якого суди уповноважені під час розгляду справи самостійно перевірити доводи сторін щодо порушення їх прав.

Оскільки саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію правовідносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначення, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, і самостійне застосування судом для прийняття рішення саме такої норми матеріального права не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, дійшов правильного висновку про те, що спірні правовідносини, які виникли щодо стягнення надміру виплаченої пенсії, врегульовані статтями 1212, 1215 ЦК України.

Так, частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із відповідного правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Оскільки у ході розгляду справи судами попередніх інстанцій не встановлено недобросовісності у діях ОСОБА_1 або наявність рахункової помилки з боку органів Пенсійного фонду України при виплаті їй пенсії за віком, висновок щодо відмови у стягненні з відповідача надміру виплаченої пенсії у розмірі 35 596,04 гривень є правильним.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 , звертаючись до Корольовського районного управління соціального захисту населення міста Житомира із заявою про призначення пенсії за віком, діяла недобросовісно і приховала факт отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, касаційний суд відхиляє, оскільки належність ОСОБА_1 підписів на цій заяві не доведена і за результатами почеркознавчої експертизи експерт дійшов висновку про ймовірне виконання таких підписів не відповідачем, а іншою особою.

Твердження заявника про відсутність у висновку експерта від 14 грудня 2009 року у справі № 1/1127 конкретної відповіді на питання щодо підписання чи непідписання відповідачем заяви про призначення пенсії за віком не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій про відмову у позові, так як жодних доказів зворотного позивач не подав, незважаючи на те, що доведення неправомірності дій набувача коштів покладається на платника відповідних грошових сум.

Посилання заявника на частину другу статті 1166 ЦК України, згідно з якою на завдавача шкоди покладається обов`язок доведення відсутності у цьому своєї вини, не мають правового значення, так як стаття 1166 ЦК України не поширює дію на спірні правовідносини, які врегульовані положеннями глави 83 ЦК України.

Касаційний суд відхиляє доводи заявника про те, що неправомірність дій ОСОБА_1 підтверджена здійсненням щодо неї досудового розслідування у кримінальному провадженні № 40001011, оскільки це провадження закрите не підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, а саме у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Крім того, саме по собі здійснення досудового розслідування за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення не свідчить про неправомірність дій особи, так як за змістом статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення щодо відмови у стягненні надміру виплаченої пенсії з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині, залишеній без змін судом апеляційної інстанції, та рішення апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтею 409, статтею 410 ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII та статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року в частині, залишеній без змін судом апеляційної інстанції, та рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов