Справа №520/3202/14-ц
Провадження №2/521/722/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретарів: Манюка Д.В., Черненко Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № RML-500/003/2007 від 24.04.2007 року у розмірі 1067649,56 грн. та судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору із ЗАТ «ОТП Банк» № RML-500/003/2007 від 24.04.2007 року відповідач отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 55400 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4,99 % річних у строки та в порядку, встановлених договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 25.04.2032 року. Виконання зобов`язання за цим договором було забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності. Між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги за зазначеним кредитним договором та договором іпотеки. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 05.11.2013 року заборгованість за кредитом становить 1067649,56 грн.
30 жовтня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення у справі, відповідно до якого позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № RML-500/003/2007 від 24.04.2007 року у розмірі 1067649,56 грн. та судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

04 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішення.

07 червня 2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси Тебеніхіну Д.Є. поновлено строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, прийнято заяву до розгляду.

Ухвалою від 05 вересня 2019 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси скасовано, та призначено підготовче судове засідання.

04 жовтня 2019 року представником відповідача подано відзив на позов. В обґрунтування заперечень на позов, викладених у відзиві, зазначено, що позивачем пропущене строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, так як повернення грошових коштів визначено щомісячними періодичними платежами, а тому строк позовної давності повинен бути обчислений з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач перестав виконувати зобов`язання з погашення кредиту 25.01.2009 року. Таким чином, на думку представника відповідача, початок перебігу позовної давності з вимогами про стягнення заборгованості по кредиту почався з 26.01.2009 року. Також у відзиві сторона відповідача посилається на те, що розрахунок заборгованості позивачем здійснено невірно, він є необґрунтованим та недоведеним, має суперечливий характер, оскільки не підтверджений жодним доказом. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання позичальником кредитних коштів, а умова договору щодо стягнення пені в розмірі 1% за кожен день прострочки суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин та є нікчемною.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з посиланням на доводи, викладені у відзиві на позов.
Суд, вивчивши позовну заяву та заяви по суті справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 24.04.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № RML-500/003/2007.
Відповідно до договору ЗАТ «ОТП Банк» надало ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в розмірі 55400 дол. США з кінцевим терміном повернення не пізніше 25.04.2032 року на умовах, визначених договором. У свою чергу відповідач зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 4,99 % річних із щомісячним розміром платежу за кредитом 590,44 дол. США, який сплачується до 25 числа кожного календарного місяця.
Відповідно до п. 4.1.1 цього договору за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум.
Крім того, п. 1.9 договору передбачає право кредитора вимагати дострокового виконання позичальником боргових зобов`язань за цим договором у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором. При цьому виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.
На підставі Договору про відступлення права вимоги від 02.07.2013 року, укладеному між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», право вимоги щодо заборгованості за цим договором було відступлено на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
На виконання умов договору факторингу позивач направив на адресу відповідача лист від 29.08.2013 року з повідомленням про відступлення права вимоги та необхідність виконання зобов`язання за договором.
Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання по договору не виконував, тіло кредиту не повертав, проценти за користування кредитом не сплачував у визначений договором термін. Таким чином, ОСОБА_1 порушив істотні умови укладеного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 05.11.2013 року складає загальну суму у розмірі 1067649,56 грн., у тому числі:
заборгованість за кредитом - 436279,92 грн.;
заборгованість по сплаті процентів за період з 01.01.2012 року по 02.07.2013 року - 36131,39 грн.;
пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 02.07.2013 року по 05.11.2013 року - 595238,25 грн.
Зазначена сума заборгованості підтверджується розрахунком в матеріалах справи (т. 1 а. с. 7).

Отже, внаслідок укладення договору факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача, яке виникло на підставі кредитного договору № RML-500/003/2007 від 24.04.2007 року.

Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу надання кредиту та відступлення права вимоги за договором факторингу і регулюються главою 71 ЦК України, загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір, а також главою 73 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Суд не приймає доводи відповідача, викладені у відзиві на позов щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості за кредитом та відсутності доказів на підтвердження факту отримання позичальником кредитних коштів.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти позову із посиланням на необґрунтованість розрахунку заборгованості та відсутності доказів на підтвердження факту отримання позичальником кредитних коштів, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень, яким міг би бути, наприклад, висновок судово-економічної експертизи тощо.

Крім того, факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується наданими позивачем копіями кредитних заявок від 25.04.2007, 26.04.2007, 26.04.2011 та додаткових договорів до кредитного договору № 2-10 із графіками (т. 2 а. с. 3-131), що не спростовано стороною відповідача під час розгляду справи.
Заперечуючи проти позову, сторона відповідача посилалась на нікчемність умови п. 4.1.1. кредитного договору щодо стягнення з позичальника пені в розмірі 1% за кожен день прострочення за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань з посиланням на вимоги Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідно до якого, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Надаючи оцінку доводам відповідача в цій частині, суд зауважує на тому, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи -

суб`єкти підприємницької діяльності, в зв`язку із чим до спірних правовідносин, які виникли із кредитного договору, укладеному між сторонами у справі, він не застосовується.

Задовольняючи позов частково, суд керується наступним.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

З матеріалів справи, а саме, із розрахунку заборгованості від 05.11.2013 року вбачається, що остання операція з погашення кредиту була проведена відповідачем 26.09.2011 року на суму 76,46 грн., а з позовом до суду позивач звернувся 24.03.2014 року.

Таким чином, оскільки відповідач здійснив останній платіж 26.09.2011 року, а позивач звернувся до суду 14.07.2016 року, тобто в межах трирічного строку, то строк позовної давності до вимог щодо заборгованості по кредиту та процентам не збіг.

Щодо вимог про стягнення з відповідача неустойки (пені), то суд вважає такі вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку із спливом строку позовної давності.
Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Разом з цим, ч.1 та п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачають, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем встановлено, що заборгованість за пенею нараховувалась за період з 02.07.2013 року по 05.11.2013 рік.

Отже, з огляду на зазначені положення закону про застосування позовної давності в один рік відносно вимог про стягнення неустойки, та з врахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд приймає до уваги викладені у відзиві доводи відповідача, та вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення неустойки ( пені) потрібно відмовити.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем визначено ціну позову у розмірі 1067649,56 грн., тобто судовий збір по справі, станом на дату подання позовної заяви до суду, складає 3654,00 грн.

Враховуючи процент задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати на оплату судового збору у розмірі 1616,90 грн. (3654,00 грн. 2037,10 грн. (55,75 % судового збору) = 1616,90 грн. вимоги про стягнення заборгованості, які задоволено на 44,25%).
Керуючись ст. ст. 257, 525, 526, 549, 612, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна», адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 28 д, Код , заборгованість за кредитним договором № RML-500/003/2007 від 24 квітня 2007 року у розмірі 472 411 (чотириста сімдесят дві тисячі чотириста одинадцять) гривень 31 копійок, яка складається з наступного:

- 436 279,92 гривень заборгованість за кредитом;

- 36 131,39 гривні заборгованість по процентам за користування кредитом.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна», адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 28 д, Код судовий збір у розмірі 1616 (одна тисяча шістсот шістнадцять) гривень 90 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05 червня 2020 року.

Суддя: Ю.В. Тополева