Головуючий суду 1 інстанції - Воронкін О.А.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 431/6910/19
Провадження № 22-ц/810/251/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Дронської І.О., Коновалової В.А.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії - «Донецька залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця»

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 18 лютого 2020 року, ухвалене судом у складі судді Воронкіна О.А.

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що з 29 січня 1990 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з Публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Згідно наказу № 1499-ОС від 17 липня 2017 року позивачку було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України - за скороченням штатів. В наказі було зазначено, що позивач має право на компенсацію за 12 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Наказом начальника СП «Луганської дирекції залізничних перевезень» від 16 березня 2017 року № 58 - ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року. На час простою робітники зобов`язані були приходити на свої робочі місця згідно графіку роботи відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку та розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої». Оплата за час простою не з вини працівників повинна була оплачуватися з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу за весь час простою згідно графіку роботи.

За період роботи на підприємстві утворилася заборгованість по заробітній платі позивача. На підтвердження невиплаченої заробітної плати позивачка надала суду розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: березень -2358, 05 грн, квітень - 2262, 17 грн, травень - 2262,17 грн, червень - 2262, 17 грн, липень - 8713, 57 грн.

Позивачка зазначила, що відповідно до довідки про нараховані до виплати та несплачені суми заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, підписаної головним бухгалтером та заступником начальника підприємства, сума нарахованої до виплати їй заробітної плати складає 17858, 13 грн.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 17858,13 грн., яка складається із заборгованості по заробітній платі: березень 2017 року - 2358, 05 грн., квітень 2017 року - 2262,17 грн., травень 2017 року - 2262,17 грн., червень 2017 року - 2262,17 грн., липень 2017 року - 8713,57 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 18 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.

Суд стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 16056, 96 грн., яка складається з заборгованості по заробітній платі: березень 2017 року - 556,88 грн., квітень 2017 року - 2262,17 грн., травень 2017 року - 2262,17 грн., червень 2017 року - 2262,17 грн., липень 2017 року - 8713,57 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).Суд стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 690, 90 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 18 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що факт нарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року є встановленим та підтвердженим письмовими доказами, а саме: розрахунками заробітної плати за зазначений період та довідками про нараховані до виплати та несплачені суми заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки, зробленими виробничим підрозділом «Луганська дистанція колії», яка знаходиться на непідконтрольній території, суд дійшов помилкового висновку, що у спірний період позивач фактично працював і цей факт підтверджується табелями обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року, які надані позивачем та одночасно не надав належної оцінки доказам відповідача та відкинув його доводи стосовно сумнівного походження письмових доказів та невідповідності їх вимогам матеріального права.

Відповідач звертав увагу суду першої інстанції на те, що копії документів, які були надані позивачем не є належними доказами у розумінні ст.95 ЦПК України. Носять сумнівне походження, відповідач вказані документи не створював та не надавав їх позивачу, а також засвідчення вказаних копій документів проведено з порушенням вимог законодавства.

Скаржник не погоджується з висновком суду про те, що розмір заборгованості з заробітної плати позивача представником відповідача не оспорюється, та висновком про стягнення з відповідача користь позивача заборгованості по заробітній платі за березень - липень 2017 року у сумі 16056,96грн. Суд не дав належної оцінки довідці від 10.01.2020 року № ДНЛугДонФілія-725/45 про доходи позивача за період січень-липень 2017 року, платіжній відомості № 513 від 07.03.2017 року до платіжного доручення № 601 від 07.03.2017 року,які підтверджують виплату позивачу суми 2044, 17 грн. Суд першої інстанції при проведені обрахувань розміру заборгованості по зарплаті за березень 2017 року допустився помилки. За період з другої половини березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивачу заробітна плата не нараховувалась, внаслідок чого відповідач не нараховував та не сплачував єдиного соціального внеску до бюджету.

Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року засвідчено дату настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Луганську Луганської області, початком дій форс-мажорних обставин є 20 березня 2017 року.

За фактом захоплення невідомими особами адміністративних будівель виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», а саме структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» та його виробничих підрозділів, за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0001019 за ознаками ч.1ст. 357 КК України.

Починаючи з 20.03.2017 року відповідач не має доступу до первинної документації, бо документи фізично знаходяться на непідконтрольній території. Відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Луганську- місцем роботи позивача. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до оригіналів наказів, розпорядчих документів про затвердження та введення в дію штатного розпису, особової справи працівника, документів на підставі яких нараховувалась заробітна плата, табелів обліку робочого часу, документів про кількість днів невикористаної відпустки і часу простою та інших документів які беруться до уваги при нарахуванні виплат всіх сум, що належать працівнику від підприємства в день звільнення.

Відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом від 05 грудня 2008 року № 489 Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистки праці», а саме: наказів (розпорядження) про прийняття на роботу; наказів (розпорядження) про надання відпустки; наказів (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту); табеля обліку використання робочого часу; розрахунково - платіжної відомості працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

В судове засідання представник АТ «Українська залізниця» не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В судове засідання ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з`явилися про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка учасників процесу, які повідомлені про місце та час судового засідання не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч.1,2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково вимоги позивачки, суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені наступні обставини: ОСОБА_1 було прийнято секретарем-друкаркою (наказ № 38/л від 29 січня 1990 року), 31.12.2013 року переведена техніком 1 категорії Луганської дистанції колії Державного підприємства «Донецька залізниця» (наказ № 188/ОС від 31 грудня 2013 року).

З 17.07.2017 року на підставі наказу № 1466-ОС від 17 липня 2017 року позивачку було звільнено у зв`язку з п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штатів.

Згідно вказаного наказу ОСОБА_1 має право на компенсацію за 12 днів відпустки та отримання одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938 змінено тип Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця».

Відповідно до наказу № 58-ДН від 16.03.2017 року керівника Луганської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, на підставі ст.ст.34, 113 КЗпП України для всіх працівників структурного підрозділу з 20.03.2017 року було встановлено початок простою з причин, незалежних від робітників з оплатою за час простою з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою.

Згідно розрахункових листів відповідачем позивачу нараховано оплату за час простоїв, березень - 1113,89 грн., квітень - 2792,81 грн., травень - 2792,81 грн., червень - 2792,81 грн., липень - 1462,90 грн.

В копіях табелів обліку використання робочого часу, зазначено інформацію про відпрацьовані ОСОБА_1 дні за період березень - липень 2017 року.

Будь-яких доказів на підтвердження відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці у вказаний період часу відповідачем суду не надано.

Відповідно до довідки про нараховані до виплати та несплачені суми заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, підписаної головним бухгалтером та заступником начальника підприємства, сума нарахованої до виплати позивачу заробітної плати складає: березень 2017 року - 2358,05 грн., квітень 2017 року - 2262,17 грн., травень 2017 року - 2262,17 грн., червень 2017 року - 2262,17 грн., липень 2017 року - 8713,57 грн., а всього 17858,13 грн. У березні позивачка ОСОБА_1 отримала суму 1801,17 грн. Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав працівника при звільненні на отримання заробітної плати та задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 16056, 96 грн.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України).

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Відповідно до ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах, що підтверджується письмовими доказами.

Наказом від 17 липня 2017 року №1499-ос позивачку звільнено за п.1.ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с.17). Згідно вказаного наказу позивачка має право на отримання компенсації за 12 днів відпустки та одноразової грошової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обо`вязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

За приписами ч.ч. 3 - 6 ст. 95 ЦПК України, учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв`язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою в якості доказів на підтвердження заявлених вимог до позовної заяви долучено копії розрахункових листів (табуляграм) за період з березня по липень 2017 року, копію довідки про суму нарахованої заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року, копії табелів обліку використання робочого часу, копію журналу простою.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що нарахування заробітної плати за другу половину березня 2017 року по липень 2017 року позивачу не провадилось через відсутність первинних документів та захоплення підприємства невідомими особами, відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією з 20 березня 2017 року. Довідки та розрахунки складені на підприємстві на території Луганської області, що перебуває під контролем незаконних збройних формувань. Довідки та розрахунки не містять дати та печатки підприємства розрахунок заробітної плати за березень - липень 2017 року, табеля обліку використання робочого часу за квітень- липень 2017 року сформовані на чотири місяці пізніше після відбування хронологічних подій в квітні-червні 2017 року.

Суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК України не дав правової оцінки доказам, які були надані позивачкою та доводам представника відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що копії розрахункових листів (табуляграм), які надані позивачкою, за період з березня по липень 2017 року (а.с.12-14) місять інформацію, про підприємство - СП «ЛП» Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ, копія довідки про суму нарахованої заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 (а.с.20), копія розрахунку компенсації (а.с.32), копія розрахунку оплати вихідної допомоги у зв`язку зі скороченням штату (а.с.33) не містять печатки, кутового штампу, дати складання, вихідного номеру, копія табелю обліку використання робочого часу за березень 2017 року не містить інформації по працівникам, копії табелю обліку використання робочого часу за березень - липень 2017 року складено у липні 2017 року.

Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (далі - Правила), які затверджені Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18 червня 2015 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181, із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства юстиції України від 12 червня 2018 року № 1827/5, від 4 липня 2018 року № 2277/5, встановлено єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності.

Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами (пункт 1 розділу І).

Відповідно до п. 1 ч. 3 розділу ІІ Правил, на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).

Згідно з п. 1 та п. 2 глави 4 розділу II Правил, датою документа є відповідно дата його підписання, затвердження, прийняття, реєстрації або складення (для актів), засідання колегіального органу (для протоколів). Дату оформляють відповідно до ДСТУ 4163-2003 цифровим або словесно-цифровим способом. Усі реквізити на документі, пов`язані з його проходженням і виконанням, датуються і підписуються. Дата документа проставляється посадовою особою, яка його візує, погоджує або затверджує. Дата зазначається нижче підпису ліворуч.

Крім того, під час реєстрації документа його дата проставляється працівником служби діловодства в лівій верхній частині документа на спеціально відведеному місці на бланку. У документах, складених не на бланку (заяви працівників, доповідні записки, довідки тощо), дата проставляється автором документа нижче підпису (пункт 3 глави 4 розділу II Правил).

У разі застосування автоматизованої системи реєстрації документів може використовуватися штрих-код. Для вихідних документів штрих-код включає реєстраційний індекс і дату документа (пункт 6 глави 3 розділу III Правил).

Однак, копія довідки про суму нарахованої заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року, копія розрахунку компенсації, копія розрахунку оплати вихідної допомоги у зв`язку зі скороченням штату, які надані позивачкою не містять дати їх складання, вихідного номеру, печаток та штампів підприємства, яке видало таку довідку, а тому вказані довідки не можна визнати належними та допустимими доказами заборгованості з оплати праці.

Колегія суддів судової палати вважає, що надані позивачкою копії розрахункових листів (табуляграм) за період з березня по липень 2017 року, не можна визнати належними та допустимими доказами нарахування відповідачем заробітної плати позивачці за період з березня по липень 2017 року, оскільки містять інформацію, про підприємство - СП «ЛП» Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ, а не відповідача по справі.

Колегія суддів приймає доводи відповідача стосовно ненадання позивачем належних доказів про виконання своїх службових обов`язків за весь час простою, а тому вимоги позивача про оплату праці за час простою не підлягають задоволенню.

Отже, висновок суду першої інстанції про задоволення позову про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з березня по 17 липня 2017 року не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, оскільки факт роботи позивача у спірний період, наявність та розмір заборгованості не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зважаючи на те, що виробничі потужності виробничого підрозділу «Луганська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» фактично знаходяться у м. Луганську, яке перебуває під контролем незаконних збройних формувань, відповідач втратив контроль над майном та документацією, Акціонерне товариство «Українська залізниця» з незалежних від нього причин позбавлено можливості надати суду первинні документи.

Апеляційним судом встановлено, що згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу згідно з Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форми ОК - 5, ОК-7) за період з квітня по липень 2017 року нарахування заробітної плати відсутні (а.с.106).

За березень 2017 року відповідачем позивачці нарахована заробітна плата у сумі 2570, 71 грн. (а.с.67).

Згідно видаткового ордеру №220 від 25 липня 2017 року ОСОБА_1 25 липня 2017 року (а.с. 70) отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 1801, 17 грн. (виплачена сума з утриманням податків та інших обов`язкових платежів). 07.03.2017 року позивачкою отримано премію у розмірі 243, 00 грн.( а.с.71).

Недоотримана заробітна плата позивачки за березень 2017 року складає - 313, 88 грн. з урахуванням утриманих податків та інших обов`язкових платежів ( 2358, 05 грн.- нарахована заробітна плата за березень 2017 року з утриманням податків та інших обов`язкових платежів - 1801, 17 грн. - виплачена заробітна плата за першу половину березня 2017 року з утриманням податків та інших обов`язкових платежів та -243 грн. - премія з утриманням податків та інших обов`язкових платежів).

Відповідачем надано розрахунок оплати компенсації за невикористану відпуску (а.с.68), яка складає 2445, 60 грн., надано розрахунок вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с.69), який складає - 4474, 48 грн. Вказані розрахунки не спростовано позивачкою та її представником належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, внаслідок чого судом неправильно застосовано норми матеріального права і порушено норми процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця». На користь позивачки з відповідача підлягає стягненню заробітна плата за березень 2017 року у сумі 313, 88 грн. з урахуванням утриманих податків та інших обов`язкових платежів, компенсація за невикористану відпустку у розмірі 2445, 60 грн., одноразова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати - 4474, 48 грн. без врахування утриманих податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Частиною 6 ст.141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн. (а.с.121).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, відповідачу за рахунок держави підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 519, 27 грн.

Керуючись ст. ст.259,367,374,376,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 18 лютого 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», , м. Київ, вул. Тверська, будинок 5 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 313, 88 грн., компенсацію за 12 днів відпустки у розмірі 2445, 60 грн., вихідну допомогу у розмірі 4474, 48 грн., а всього 7233, 96 грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця», , юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 519, 27 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України цей строк продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складено 27 травня 2020 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: І.О. Дронська

В.А. Коновалова