Справа №295/89/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого - судді Семенцової Л.М.,

за участі секретаря - Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину нерухомого майна за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому на підставі ст. 344 ЦК України просить визнати за ним право власності на 1/10 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала його померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 брату ОСОБА_5 . На обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником 1/2 частини цієї квартири, де й проживає з дня свого народження в квітні 1990 року та по даний час, зареєстрований в ній 23.07.2007 року. По 1/5 частині квартири належить його рідному брату ОСОБА_3 , рідній сестрі ОСОБА_4 та рідному брату ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 до Другої житомирської державної нотаріальної контори подали його дружина ОСОБА_2 та мати ОСОБА_6 . Після його смерті і по теперішній час право власності на належну ОСОБА_5 1/5 частину квартири в 1/2 частці оформила лише його мати ОСОБА_6 , а подальшому вона разом із належною їй 1/5 частиною квартири (тобто разом 3/10 частини квартири) подарувала позивачу згідно нотаріально посвідченого договору дарування частини квартири. Дружина померлого ОСОБА_2 право на спадщину не оформила, про наміри зробити це та про свої претензії на частину квартири не заявляла. На даний час йому не відомо місцеперебування дружини померлого брата ОСОБА_2 . Останніх понад 10 років фактичним володільцем всієї квартири є позивач. З моменту досягнення повноліття позивач самостійно несе тягар утримання квартири. Не маючи правового титулу власника всієї квартири, зокрема власника 1/10 частини квартири, яка до цього часу рахується за померлим ОСОБА_5 , позивач добросовісно виконує обов`язки зі сплати комунальних послуг за всю квартиру, проводить поточний ремонт житлового приміщення і своїми фактичними діями виконує повноваження власника.

Позивач та відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у наданому до суду відзиві просять позов задовольнити, визнавши позовні вимоги та обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі причин неявки до суду не повідомили.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 05.06.2001 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради (а. с. 8 та звор. сторона аркуша), власниками квартири АДРЕСА_1 було п`ять осіб - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 06.01.2005 року (а. с. 13).

Позивач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.06.2001 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради, та договору дарування частини квартири від 15.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Жито мирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. та зареєстрованого в реєстрі за номером 613, за яким його мати ОСОБА_6 подарувала йому 3/10 частин цієї квартири (а. с. 9-10).

Таким чином, на теперішній час, окрім позивача, співвласниками квартири є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , кожному з яких належить по 1/5 частині вказаного житла.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований з 23.06.2007 року та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується копією його паспорту серії НОМЕР_3 , виданого Богунським РВ у м. Житомирі УМВС України в Житомирській області, а до досягнення повноліття його місцем проживання було місце проживання його матері ОСОБА_6 за цією ж адресою згідно довідки комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 5 від 05.05.2007 року № 951, зі змісту якої слідує, що вона була зареєстрована та проживала в даній квартирі на день смерті її сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 44, 79).

Отже, з 2005 року позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє 1/10 частиною квартири АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності його брата ОСОБА_5 , та використовує її для власних потреб.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи дружиною ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом, подала до Другої житомирської державної нотаріальної контори 30.06.2005 року заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, де була заведена спадкова справа № 467/2005 (а. с. 66). Однак, як убачається із копії спадкової справи, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частину квартири АДРЕСА_1 , їй видано не було, а отже, у неї не виникло права власності на цю частину житлового приміщення. Також відповідач ОСОБА_2 у квартирі не проживає та не зареєстрована, квартирою не цікавиться, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, ніяких дій щодо набуття права власності на 1/10 частину квартири не вчиняла.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У Постанові пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

З огляду на положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови).

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володіє та продовжує відкрито, безперервно користуватися 1/10 частиною спірної квартири АДРЕСА_1 суд вважає за можливе визнати за ним право власності на цю частину нерухомого майна за набувальною давністю.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/10 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки на апеляційне оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса останнього відомого позивачу місця проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер у справі відсутній у зв`язку з неможливістю однозначної ідентифікації фізичної особи згідно відповіді Державної фіскальної служби України на запит суду).

Відповідач: ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер у справі відсутній у зв`язку з неможливістю однозначної ідентифікації фізичної особи згідно відповіді Державної фіскальної служби України на запит суду).

Повне судове рішення складено 22.05.2020 року.

Суддя Л.М. Семенцова