Справа № 379/1566/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2020 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Штельмах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тараща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Таращанський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 21.11.2019 звернулася до суду з даним позовом, просить суд визнати виконавчий напис від 16.11.2017 № 21158, вчинений Швецем Русланом Олеговичем , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, яким стягнуто з неї на користь відповідача заборгованість у сумі 109411,33 грн таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 30.09.2011 між нею та відповідачем було укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання нею анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, якої не містять її підпису, а заява-анкета - посилання на те, що вона була ознайомлена та її були надані вказані відповідачем умови. Після відвідування відділу державної виконавчої служби, їй було надано копію виконавчого напису від 16.11.2017, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. та постанову про відкриття виконавчого провадження за № 57762088. Виконавчий напис нотаріуса був здійснений по заборгованості за кредитним договором від 30.09.2011 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до Постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.02.2018 державним виконавцем на підставі поданої відповідачем заяви про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича за № 21158 від 16.11.2017 було відкрито виконавче провадження про стягнення з неї грошових коштів у розмірі 109411,33 грн на користь відповідача. Позивач зазначає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог статтей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

У поданому відзиві на позов представник відповідача зазначає, що позивачка відповідно до укладеного договору № б/н від 30.09.2011 отримала від банку кредитну картку НОМЕР_1 й з 30.09.2011 позивачці встановлено кредитний ліміт на кредитну карту в сумі 4000 грн, й з 30.09.2011 позивачка почала користуватися кредитним лімітом. У порушення норм Закону та умов договору позивач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та не повернув в межах строку, встановленого договором, суму кредиту й не сплатив проценти за користування кредитним лімітом. Щодо строку за яким здійснюється стягнення зазначає, що оскільки сторони не погодили строк повернення боргу по кредитному договору від 30.09.2011, то й відповідно ст. 530 ЦК України строк виконання зобов`язання має відраховуватись з моменту пред`явлення вимоги про усунення порушень, що направлена на адресу позивача 19.09.2017, й саме з 19.09.2017 має відраховуватись трирічний строк звернення до нотаріуса. Стосовно безспірності заборгованості представник відповідача зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» надав нотаріусу усі документи відповідно до Переліку, а тому підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, тим більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до позивача. Щодо не направлення відповідачем вимоги про погашення заборгованості за договором, зауважує, що направлення вимоги є правом, а не обов`язком. Однак, з метою дотримання досудового порядку врегулювання спору, відповідач направив на адресу позивачу 19.09.2017 дану вимогу.

У поданій відповіді на відзив позивачка зазначає, що відповідачем порушено термін подачі відзиву, доводи відповідача щодо недостатності двох неділь для підготовки відзиву на позовну заяву, вважає неаргументованими. Крім того, зазначає, що відповідачем до відзиву додана письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 30.09.2011. Проте, дана вимога не містить жодних даних про дату, час її відправлення та відмітки про отримання нею. На її адресу не надходило жодних вимог-повідомлень про погашення заборгованості із зазначенням деталізованої суми боргу.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, про про час і місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, у поданому відзиві просить справу розглянути без його участі.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 16.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було вчинено нотаріальну дію - виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 21158, яким нотаріус пропонує стягнути заборгованість на підставі цього виконавчого напису на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не сплачену в строк за Кредитним договором № б/н від 30.09.2011. Строк, за який провадиться стягнення - 2131 днів, а саме: з 30.09.2011 по 31.07.2017. Сума, що підлягає стягненню, складає 109411,33 грн.

Як вбачається з представлених учасниками справи письмових доказів, зазначена сума заборгованості складається з тіла кредиту у розмірі 4625,50 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 94385,62 грн, заборгованості з пені та комісії у розмірі 4713,96 грн, заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн, заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5186,25 грн

Крім того зазначена у виконавчому написі сума, що підлягає стягненню з позивача, додатково включає в себе витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1800,00 грн.

Підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису № 21158 від 16.11.2017 стала заява представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Балашова О.В. від 21.09.2017 № б/н про вчинення виконавчого напису із додатком: копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 30.09.2011, розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.09.2011 станом на 31.07.2017.

В подальшому, 09.02.2018 старшим державним виконавцем Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Айдиновою В.О. було відкрито виконавче провадження № 55762088 з примусового виконання вчиненого нотаріусом Швець Р.О. виконавчого напису № 21158 від 16.11.2017.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Частиною 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Аналогічні положення містяться в п. 3.1. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

Тобто, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем.

Частиною 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України, що передбачає ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат».

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.1., 3.2., 3.4., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, чинних на момент вчинення 16.11.2017 спірного виконавчого напису, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Також, п.п. 5.1. п. 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку (в редакції чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису) встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів, що передбачає пп. 5.2. п. 5 глави 16 Порядку № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

Отже, станом на 16.11.2017 - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу кредитного договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.

Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів або інших документів, зокрема представленого нотаріусу відповідачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31.07.2017, чинним законодавством не передбачалось.

Так, ухвалою суду від 25.11.2019 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. витребувано копії нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису № 21158 від 16.11.2017.

На виконання зазначеної ухвали суду, нотаріусом представлені завірені належним чином копії матеріалів відповідної нотаріальної справи, зміст якої свідчить про відсутність в матеріалах оригіналу кредитного договору від 30.09.2011 № б/н.

Крім того, представлена відповідачем в якості доказу своїх доводів письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором б/н від 30.09.2011 не містить в собі, ані дати її складення, ані підпису уповноваженої ПАТ КБ «ПриватБанк» особи, а тому суд ставиться критично до її змісту та доводів відповідача про належне повідомлення позивача про наявність у нього заборгованості у зазначеному розмірі до звернення із заявою до нотаріуса про вчинення відповідного виконавчого напису.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, в заяві від 21.09.2017 б/н про вчинення виконавчого напису до нотаріуса Швеця Р.О. представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Балашов О.В. просив вчинити виконавчий напис саме на копії Кредитного договору, однак до витребуваних копій нотаріальної справи Кредитний договір не долучений, а надана лише копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 30.09.2011.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідачем було надано нотаріусу Швецю Р.О. оригінал або дублікат, що має силу оригіналу, кредитного договору від 30.09.2011 № б/н, який відповідав би встановленим чинним законодавством вимогам щодо документів, на підставі яких нотаріусами у безспірному порядку вчиняються виконавчі написи зі стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин.

Отже, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, що передбачено ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

При цьому, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Разом з цим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів сторін та оцінки наданих ними доказів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17.

Аналізуючи фактичні обставини справи та представлені учасниками справи докази, зокрема, враховуючи відсутність укладеного між сторонами за встановленою чинним законодавством письмовою формою відповідного кредитного договору, в якому мають бути зазначені усі істотні договірні умови, у тому числі, щодо предмету договору, прав та обов`язків сторін, відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань, тощо, суд дійшов висновку про невідповідність представлених нотаріусу банком документів, а саме анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 30.09.2011, визначеному чинним законодавством критерію безспірності вимог стягувача.

Крім того, з наявних в матеріалах справи доказів у відсутність відповідного кредитного договору із зазначенням його істотних умов за наявності лише анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 30.09.2011, неможливо встановити момент, з якого у відповідача виникло право вимоги до позивача, у зв`язку з чим, керуючись загальними вимогами цивільного законодавства щодо строку виконання зобов`язання (ч. 2 ст. 530 ЦК України), вчинення спірного виконавчого напису відбулося із порушенням трирічного строку з дня виникнення у банка права вимоги до боржника, що є достатньою самостійною правовою підставою визнання судом даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки за таких обставин він не відповідає ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Верховний Суд України у постановах від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 201/11696/16-ц, від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 висловив аналогічну правову позицію стосовно правових підстав визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути 768,40 грн у рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 5, 12, 13, 19, 81, 89, 158, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати виконавчий напис, вчинений 16.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за № 21158, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості не сплаченої в строк за кредитним договором №б/н від 30.09.2011 у розмірі 109411,33 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, 01001, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтями 354 Цивільного процесуального кодексу України для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін