Провадження № 2/225/630/2020
Єдиний унікальний номер № 225/2784/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Довженко О.В.,

за участю

секретаря Петрової С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» моральну шкоду, отриману внаслідок професійного захворювання, спричиненого умовами виробництва, у розмірі 20 000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що, починаючи з 01.02.2011 року, він знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме, його відокремленим підрозділом ДП "Шахта "Центральна" ДП «Торецьквугілля».

19.12.2019 року, перебуваючи на роботі на шахті «Центральна» ДП «Торецьквугілля», отримав трудове каліцтво, у зв`язку з чим йому встановлено 40% втрати працездатності первинно та третю групу інвалідності з 03.04.2020 року.

Внаслідок отриманням вищезгаданого трудового каліцтва стан позивача погіршився (біль, обмеження рухів у правому ліктьовому суглобі, слабкість, задуха при незначному навантаженні), що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, систематичного проведення курсу лікування.

Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, у розмірі 20 000 (двадцять) грн.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 19.05.2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду на 22.06.2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Відповідачем суду надано письмову заяву від 29.05.2020 року про розгляд справи за його відсутності з урахуванням письмового відзиву на позов. В свою чергу, у письмовому відзиві на позов від 29.05.2020 року №10/493 відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме, в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч ) грн., з розрахунку 300 грн. за один відсоток втрати працездатності. В решті позову просить відмовити.

Дослідивши наявні у справі матеріали, судом встановлено наступне:

починаючи з 01.02.2011 року, позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме, його відокремленим підрозділом ДП "Шахта "Центральна" ДП «Торецьквугілля». Згідно з наказом № 71 від 10.04.2020 року позивач був звільнений з займаної посади за станом здоров`я згідно висновку МСЕК на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Наведене підтверджено належним чином засвідченою копією трудової книжки (а.с.5).

19.12.2019 року, перебуваючи на роботі на шахті «Центральна» ДП «Торецьквугілля», отримав трудове каліцтво. Страховий випадок був зареєстрований актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1/П) № б/н від 19.12.2019 року, підтверджений факт нещасного випадку, гостре професійне захворювання (отруєння), аварія. (а.с.8-12).

Факт отримання позивачем трудового каліцтва підтверджений випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 11475 від 09.01.2020 року, відповідно до якого встановлено відкритий перелом зовнішнього виростка правої плечової кістки зі зміщенням, забій правого плечового суглоба (травма виробнича 19.12.2019 року (а.с.7).

Окрім того, відповідно до довідки серії 12 ААА №088189 від 07.04.2020 року, обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК у м.Краматорськ Донецької області позивачеві встановлено 40% втрати працездатності первинно та третю групу інвалідності з 03.04.2020 у зв`язку з трудовим каліцтвом. Інвалідність встановлена на строк до 01.05.2021 року. Дата чергового перегляду - 07.04.2021 року. (а.с.6).

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В свою чергу, в рішенні Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року зазначено, що ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За ст.ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці», безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, враховуючи зазначені вище положення Конституції України та КЗпП України, підприємство мало створити потерпілому, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує часткове визнання відповідачем позову, а саме на суму 12 000 грн. з розрахунку 300 грн. за один відсоток втрати працездатності, при цьому, вважає за доцільне зауважити наступне:

моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає та не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, а отже, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, з урахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, враховуючи тривалий час роботи позивача на підприємстві за шкідливих умов виробництва та за умов незабезпечення засобами індивідуального захисту з вини відповідача; звільнення з підприємства - відповідача за станом здоров`я; з огляду на значну втрату позивачем працездатності (40%), встановлення інвалідності третьої групи; керуючись принципом розумності та справедливості, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача 20 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат.

За п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову до суду першої інстанції), за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору за законом, зважаючи на результат вирішення спору, розмір ціни позову (20 000 грн.) та встановлений Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн.), стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,89, ч.ч.1, 6 ст. 141, ч.1 ст.206, 263, п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного підприємства «Торецьквугілля» (юридична адреса: м. Торецьк, вул. Дружби,19, ) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із стійкою втратою професійної працездатності по профзахворюванню, отриманого у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля», , в дохід держави судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354 (строк на апеляційне оскарження), 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя О.В. Довженко