Справа № 212/1447/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:головуючого судді Козлова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Курбакової Ю.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Гузєв Ігор Григоровича до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», (далі - ПрАТ «ПівнГЗК»), моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 165 305 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 07.09.1982 року по 01.08.2003 рік на посаді машиніста локомотива (тепловоза) на вивезенні концентрату та окатишів та з 01.08.2003 року по 15.03.2006 року на посаді машиніста локомотива (тепловоза) на маневрових та господарчих роботах, виконував керування локомотивом, випробуванням гальм при додержанні правил, інструкції та інших нормативних документів, що регламентують порядок транспортного обслуговування підприємства. Спостереження за сигналами, станом поїзду та колії, габаритами, положенням стрілочних переводів та іншими показниками контрольно-вимірювальних приладів.

При русі навантаженого і порожнього рухомого складу, із-за взаємодії екіпажної частини рухомого складу та верхньої будови колії, що має осідання та перекоси в плані та профілі, виникає вібрація, що перевищує гранично допустимий рівень.

Зазначені факти підтверджуються Актом Форми-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання», санітарно-гігієнічної характеристики про умови праці, виданої Тернівською районною СЕС м.Кривого Рогу від 10.03.1995, санітарно-гігієнічної характеристики про умови праці, виданої Тернівською районною СЕС м.Кривого Рогу від 08.04.2004.

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічне професійне захворювання.

Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов`язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст.13 Закону України «Про охорону праці» несе безпосередню відповідальність, оскільки професійне захворювання виникло у Позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства норм з безпеки праці під час виконання трудових обов`язків, заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

Оскільки ОСОБА_1 втратив своє здоров`я та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. В зв`язку з професійним захворюванням змінився уклад та якість життя, що завдає Позивачу моральних страждань.

В якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я Позивач просить стягнути з ПрАТ «ПівнГЗК» компенсацію 165 305,00 грн.

Ухвалою суду від 02 березня 2020 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з призначенням дати розгляду справи.

В зв`язку з відсутністю підтвердження отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження та позовної заяви, ухвалою суду від 07.04.2020 продовжено строк розгляду справи.

29 квітня 2020 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач зазначив, що позивач жодним чином не аргументував та не обґрунтував, заявлену суму моральної шкоди в розмірі 165305,00 гривень. Не надано жодного доказу заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 працював на ПрАТ «ПівнГЗК» машиністом локомотива на вивезенні гірничої маси у кар`єрі у період з 07.09.1982 року по 01.08.2003 року та машиністом локомотиву на маневрових та господарчих роботах у період з 01.08.2003 року по 15.03.2006 року.

Звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки, копія міститься в матеріалах справи.

12.01.2006 року підприємством ПрАТ «ПівнГЗК» складений Акт розслідування виникнення хронічного професійного захворювання, в якому зазначено, що ОСОБА_1 працюючи на підприємстві виконував робити, які згідно санітарно-гігієнічної характеристики про його умови праці згідно інформаційної довідки про умови праці, підготовленої Тернівською рай СЕС №35 від 15.04.2004р, характеризувалися важкістю та напруженості праці машиніста локомотива (тепловоза) на маневрових та господарчих роботах відносяться до ІІІ класу 2 ступеня шкідливості.

За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 27.12.2005, ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба першого-другого ст, синдром полірадикулонейропатії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофіією у вигляді дв.полечолопаткового періартрозу, деф.артрозу колінних та ліктьових суглобів ПФ першого ст., деф.артрозу дрібних суглобів кистей і вегетативно-трофічними порушеннями на кистях, церебральним ангіодистонічним синдромом.

Згідно довідки МСЕК серії ДНА-02 №08549 від 01.03.2006 року позивачу встановлено ступень втрати професійної працездатності - 35% по вібраційній хворобі та встановлено третю групу інвалідності з 27.02.2006 року безстроково.

Встановлюючи правовідносини, якими регулювалось положення сторін під час означених подій, суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 працював на підприємстві ПрАТ «ПівнГЗК» та отримав професійне захворювання, пов`язане із виконанням трудових обов`язків, то йому, з огляду на тривалість періоду його трудової діяльності має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі ст.1167 ЦКУ та ст.237-1 КЗпПУ за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин , виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (не майнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного суду України від 27.01.2004р., моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відповідно частині 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини факту душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається зі змісту акту розслідування профзахворювання П-4, комісія встановила порушення закону, що призвели до профзахворювання, тобто вину відповідача, який не забезпечив належні умови прані.

Рішенням Конституційного суду України від 08.10.2008 року №20 рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.1167 ЦКУ та ст.237-1 КЗпПУ за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст.1167 ЦКУ - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦКУ відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності.

Відповідно до 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 №472, що діяли на час виникнення правовідносин і до липня 2001 року, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Максимальний розмір відшкодування моральної шкоди, згідно цього НПА в різні періоди його дії у часі, коливався від сто п`ятдесяти до двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного суду України, наведених в п. 9 постанови №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (асз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму).

Суд, дослідивши медичні документи про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Так, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 35%, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Враховуючи надані Пленумом Верховного Суду України роз`яснення, відповідно до яких, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (абз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму).

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, наслідки нещасного випадку, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 70 420,00 гривень, що складається з сорок прожиткових мінімумів на одну особу в розрахунку на місяць у 2020 році (час розгляду справи), який становить, станом на 01.01.2020 року - 2102 гривни, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 року № 294-IX, що буде співмірним з розміром заподіяної моральної шкоди.

Відповідно Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.153,237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст.ст.23,1167 ЦКУ, ст.237-1 КзпПУ, ст.ст.4,5,13,19,76-81,89,133,141,258-259,263-265,354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Гузєв Ігор Григорович до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 - 70 420,00 (сімдесят тисяч чотириста двадцять) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 840,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга у Дніпровський апеляційний суд через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Представник позивача: Гузєв Ігор Григорович , адреса здійснення діяльності: АДРЕСА_2 б

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» місце знаходження юридичної особи: 50079, м.Кривий Ріг, код ЄРДПОУ - 00191023 .

Суддя: Ю. В. Козлов