Провадження №2/369/623/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С.,

розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали та конструкції,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали та конструкції.

27.05.2020 через канцелярію суду позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову за вх. № 18176.

В своїй заяві позивач просив суд застосувати захід забезпечення позову вигляді накладення арешту та заборонити відчужувати будь яким чином будівельні матеріали, конструкції, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна об`єкту незакінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці за кадастровим номером №:01: НОМЕР_1 : НОМЕР_2 , зазначені у вищевказаній заяві, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі.

Свої вимоги обґрунтовували, тим що 19.04.2018 року, позивач домовився з ОСОБА_4 , власником земельної ділянки кадастровий номер ділянки №:01:008:5027, на той момент ще без юридичної адреси, а пізніше зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 про її придбання в подальшому за суму еквівалентну 10 000,00 (десяти тисяч) доларів США, про що склали розписку .

Виконуючи цю домовленість, 11.09.2018 року позивач передає ОСОБА_4 особисту власну, обумовлену розпискою суму грошей за вище вказану земельну ділянку, а той добровільно укладає договір купівлі продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер ділянки №:01:008:5027 за особистим проханням та домовленістю з позивачем формально на його мати, відповідача ОСОБА_3 .

Цей Договір купівлі продажу №3272 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер ділянки №:01:008:5027 укладений формально на ОСОБА_3 , та виданий 11.09.2018 року, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №137279252, зареєстрований приватним нотаріусом Саєнко О.О. Києво -Святошинського нотаріального округу. Номер запису про право власності №27857793.

Ця ділянка була придбана за кошти позивача та за його особистою домовленістю з продавцем ОСОБА_4 . Позивач, не став оформлювати її на себе, так як він знаходився в шлюбі, який ще не був розірваний, але фактично припинив свою дію.

Позивач домовився зі своєю матір`ю, що він за свої кошти придбає земельну ділянку, але формально оформить її на свою матір, та побудує на ній самостійно за свої кошти будинок, де і оселиться з новою сім`єю. ОСОБА_3 з початку погодилась з проханням позивача.

Виконуючи цей намір, та для зручності підготовки земельної ділянки до будівництва, та самого будівництва, відповідач ОСОБА_3 у той же час, коли укладався Договір купівлі продажу земельної ділянки, 11.09.2018 року, добровільно склала Довіреність №3283 на представлення її інтересів (так як вона була вже формально власником земельної ділянки), проведення будівельних робіт, отримання дозволу на будівництво, введенням експлуатацію об`єкту нерухомого майна - житлового будинку.

Та в Довіреності жодним словом не вказано, що ОСОБА_1 буде виконувати ці дії за кошти ОСОБА_3 , чи отримає в подальшому будь яку винагороду за свої дії на користь неї, та не прописано будь яких умов придбання будівельних матеріалів, виконання будівельних чи підрядних робіт та їх оплати.

Але з часом, у зв`язку з проживанням позивача з ОСОБА_5 , яку не прийняла мати позивача, ОСОБА_3 , вона стала погрожувати сину, позивачу відібрати вже побудований будинок.

Реалізуючи свої наміри, ОСОБА_3 переоформила на сина позивача, ОСОБА_2 , шляхом Договору дарування земельної ділянки, серія та номер: 1305, виданий 20.05.2019 року, приватним нотаріусом Біккінеєвою І.А., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46934024 від 20.05.2019 року, та не закінченого будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер ділянки №:01:008:5027 (копія інформаційної довідки 169950069 від 11.06.2019 року).

Та відповідачі при укладенні Договору дарування, умисно приховали, та підробили відповідні довідки для нотаріуса, про відсутність будь яких будівель на спірній ділянці, тим самим, будь яким чином намагаючись позбавити позивача власного майна, а саме будівельних матеріалів та конструкцій.

Продовжуючи свої наміри позбавити позивача власного майна, відповідач ОСОБА_2 , виставив на продаж на сайті об`яв ОЛХ, в розділі нерухомість спірний об`єкт не закінченого будівництва, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за кадастровим номером № НОМЕР_3 :01: НОМЕР_1 : НОМЕР_2 за суму 130 000,00 (сто тридцять тисяч) доларів США. В об`яві чітко видно будівлю з планами поетажної забудови (копії скріншотів об`яви додаються до справи в додатках).

Такі дії вважає незаконними, та такими, що порушують інтереси та права позивача.

За таких обставин існує достатньо великий ризик передачі вказаного майна новій особі, що може значно утруднити виконання рішення суду, а невжиття зазначених позивачем заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки в частині покупця.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову є визнання права власності на будівельні матеріали, конструкції, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна об`єкту незакінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці за кадастровим номером №:01: НОМЕР_1 : НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Статтею 41 Конституції України встановлено - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Посилання на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду не підкріплено належними доказами по справі, зокрема не зазначено, які саме права позивача не можливо буде поновити в разі ухвалення можливого рішення про задоволення позову.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ним заявлено може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Матеріали справи також не містять будь-яких належних та допустимих доказів, дійсної вартості будівельних матеріалів і конструкцій, які були використані в процесі будівництва спірного будинку, а лише містить посилання в заяві на потенційну можливість утруднення виконання майбутнього судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою правовою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав та ризиків, визначенихст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову та їх співмірності із заявленими позовними вимогами.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали та конструкції - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а також через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя: Т.В. Дубас