КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/8119/17

04 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Савлук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко Т.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Київської міської ради, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Друга київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним іпотечного договору,-

в с т а н о в и в:

15 квітня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: Друга Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом.

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали уточнену позовну заяву до Київської міської ради, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Друга Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання договорів купівлі-продажу та договору іпотеки недійсними.

23 травня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Шевченківського районного суду м. Києва заяву про часткову зміну підстав позову, збільшення розміру позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка є їх тіткою та тіткою третьої особи ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається із двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.07.1999 року державною адміністрацією Московського району м. Києва.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 спадкоємців першої черги не було.

Вони та третя особа ОСОБА_5 у встановлений законом шестимісячний строк подали до Другої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, як племінники в порядку представлення, замість своїх померлих батьків - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які померли до відкриття спадщини, тобто у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1266 ЦК України. 08.12.2007 року до цієї ж нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся рідний брат померлої - ОСОБА_9 , як спадкоємець другої черги.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року частково задоволено позов ОСОБА_9 . Встановлено факт родинних стосунків між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , а саме, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною сестрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В решті позовних вимог ОСОБА_9 - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2012 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування. Позов ОСОБА_9 задоволено. Усунуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2012 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2012 року в частині позовних вимог ОСОБА_9 про усунення від права на спадкування скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року задоволено позов ОСОБА_9 та усунуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року. Провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування закрито, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер та під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що станом на 1 квітня 2014 року спадкова справа після смерті ОСОБА_9 не заводилась, інформація у спадковому реєстрі відсутня.

За таких підстав, у них та третьої особи ОСОБА_5 , як спадкоємців другої черги за правом представлення, з`явилися законні підстави звернутися до державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

Звернувшись 22 травня 2014 року до Другої київської державної нотаріальної контори, вони дізнались, що державний нотаріус вже видав ОСОБА_9 свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2012 року.

Вважають, що свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було отримано ОСОБА_9 є недійсним, оскільки він мав право на успадкування лише 1/3 частини спірної квартири, а 2/3 частини спірної квартири мають належати їм.

Враховуючи вищевикладене та, з урахуванням усіх уточнень позовних вимог, просили суд:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_9 Другою київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лабутіновою Ю.Ю.;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В.;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21940191 від 09 червня 2015 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним іпотечний договір від 09 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В.,

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21940426 від 09 червня 2015 року про реєстрацію іпотечного договору від 09 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В.,

- скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень № 21940322 від 09 червня 2015 року, яким встановлена заборона на нерухоме майно на користь обтяжувача ОСОБА_4 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Київської міської ради, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи: Друга київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним іпотечного договору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 17 грудня 2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надіслали на адресу суду апеляційну скаргу, в якій просили скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовували тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні їх позовних вимог з підстав пропуску ними строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач ОСОБА_3. Посилаються на неправильність висновку суду першої інстанції про те, що відлік строку позовної давності за їх позовними вимогами розпочався 27 березня 2012 року - з моменту видачі ОСОБА_9 оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, оскільки, звертаючись до суду з вказаним позовом, вони зазначали, що про порушені права їм стало відомо після 15 квітня 2014 року, тобто після скасування Апеляційним судом м. Києва рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року. Оскільки нотаріус та ОСОБА_9 їх не повідомили про отримання останнім свідоцтва про право на спадщину, то вони не мали об`єктивної можливості довідатися про їх порушені спадкові права. Лише листом від 30.05.2014 року Друга київська державна нотаріальна контора повідомила, що ОСОБА_9 27 березня 2012 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру. Отже, фактично про порушене право вони дізналися після 30 травня 2014 року, а тому даний позов було подано ними в межах трирічного строку позовної давності, а саме: 15 квітня 2017 року. В матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості, які вказували б, що вони дізналися про порушення їх спадкових прав раніше 30 травня 2014 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Аліменко Олександр Юрійович просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про пропуск позивачами строку позовної давності для звернення до суду з вказаними позовними вимогами, оскільки третя особа ОСОБА_5 , подавши 03.05.2012 року особисто до Другої Київської державної нотаріальної контори заяву, міг довідатися про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_9 та повідомити про це позивачів. Вважає, що позивачі могли допускати можливість оформлення ОСОБА_9 свідоцтва про право на спадщину на квартиру після усунення їх від спадкування за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.03.2012 року. Разом з тим позивачі не зверталися до державного нотаріуса з метою отримання інформації про стан своїх майнових прав. Також звертає увагу на те, що ОСОБА_3 правомірно та на законних підставах набув право власності на спірну квартиру й договір купівлі-продажу від 09.06.2015 року відповідає вимогам ст.ст.203,215 ЦК України.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Вербіло Лариса Павлівна, яка також представляє інтереси позивачки ОСОБА_2 , підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Аліменко Олександр Юрійович заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Третя особа: ОСОБА_5 також просив задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідачі: Київська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві та треті особи: Друга київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна в судове засідання повторно не з`явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом у встановленому законом порядку за адресою, що вказана в матеріалах справи ( АДРЕСА_2 ), проте всі судові повістки повернулися без вручення. Відповідачем ОСОБА_4 не повідомлено суд про зміну його місця проживання під час провадження у справі, як визначено ч.1 ст. 131 ЦПК України, тому судові повістки надсилалися судом на останню відому адресу його проживання. Також, у зв`язку з наведеним та на підставі ч.11 ст.128 ЦПК України, ОСОБА_4 було викликано до суду через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З огляду на те, що судом вчинені всі можливі процесуальні дії по повідомленню відповідача ОСОБА_4 про розгляд даної справи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть. (а. с. 35 т. 1)

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.07.99 року державною адміністрацією Московського району м. Києва. (а. с. 140 т. 1)

08 грудня 2007 року ОСОБА_9 звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 , як брат спадкодавця та як спадкоємець другої черги.

28 березня 2008 року заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 за правом представлення подала ОСОБА_1 , яка є дочкою ОСОБА_8 , рідного брата спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

28 березня 2008 року заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 в порядку представлення подав ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_8 , рідного брата спадкодавця ОСОБА_6 , та який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

23 травня 2008 року заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 за правом представлення подала ОСОБА_2 , яка є дочкою ОСОБА_7 , рідного брата спадкодавця ОСОБА_6 , який помер до відкриття спадщини.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року частково задоволено позов ОСОБА_9 . Встановлено факт родинних стосунків між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , а саме: що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною сестрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В решті позовних вимог ОСОБА_9 - відмовлено. (а. с. 98 т. 1)

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2012 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування. Позов ОСОБА_9 задоволено. Усунуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. (а. с. 104 т. 1)

27 березня 2012 року державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. було видано ОСОБА_9 свідоцтво про право на спадщину на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належала спадкодавцю ОСОБА_6 (а. с. 114 т. 1)

10 квітня 2012 року КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" здійснило державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.03.2012 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2012 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2012 року в частині позовних вимог ОСОБА_9 про усунення від права на спадкування скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

26 грудня 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лабутіною Ю.Ю. (а. с. 226 т. 2)

19 жовтня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чайко С.В. було здійснено реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року задоволено позов ОСОБА_9 та усунуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а. с. 14 т. 1)

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року. Провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування закрито. (а. с. 21 т. 1)

09 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В. (а. с. 229 т. 2)

09 червня 2015 року приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В. було зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 .

09 червня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В., за умовами якого квартиру АДРЕСА_1 було передано в іпотеку.

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилалися на те, що свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було отримано ОСОБА_9 є недійсним, оскільки він мав право на спадкування лише 1/3 частини спірної квартири, а 2/3 частини спірної квартири мають належати їм, як спадкоємцям другої черги за правом представлення, які у встановлений законом шестимісячний строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини . Від спадкування вони були усунуті за рішення суду, яке в подальшому було скасовано і провадження у вказаній справі було закрито, а тому вони знову набули право на спадкування майна ОСОБА_6 .

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Київської міської ради, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Друга київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним іпотечного договору, суд першої інстанції посилався на те, що внаслідок скасування ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року про усунення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 має право на спадкування лише 1/3 частини вищевказаної квартири, а тому основна позовна вимога про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину за законом в його 2/3 частинах є обґрунтованою. Проте позивачами пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовною вимогою про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, який необхідно обчислювати з 27 березня 2012 року (з моменту видачі свідоцтва про право на спадщину на законом) і закінчився 27 березня 2015 року, представник відповідача ОСОБА_3 подав заяву про застосування строку позовної давності до вказаних вимог, а тому вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають . При відсутності підстав для визнання недійсним виданого ОСОБА_9 свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_6 , відсутні правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 26 грудня 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Лабутіною Ю.Ю. та договору купівлі-продажу вказаної квартири, укладеного 09 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В., так як вказані договори були укладені між сторонами з дотримання вимог закону.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно положень ст. 1258 ЦК України спадкування відбувається в порядку черговості.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця.

Нормою ч. 3 ст. 1266 ЦК України встановлено, що племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини за правом представлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 за життя заповіту не складала.

На час відкриття спадщини після померлої ОСОБА_6 відсутні спадкоємці, які належать до першої черги спадкування за законом .

Частиною 1 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 27 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо.

З досліджених судом доказів встановлено, що після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцями другої черги, які у встановлений законом строк звернулись до Другої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщиним, є племінники спадкодавця за правом представлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та брат спадкодавця ОСОБА_9 . Спадковим майном є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2012 року було скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування. Позов ОСОБА_9 задоволено. Усунуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

27 березня 2012 року нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. було видано ОСОБА_9 свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_6 (а. с. 114 т. 1)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2012 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2012 року в частині позовних вимог ОСОБА_9 про усунення від права на спадкування скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року задоволено позов ОСОБА_9 та усунуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року. Провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування закрито.

З викладеного вбачається, що позивачі були усунуті від спадкування за законом після ОСОБА_6 за рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2012 року і 27 березня 2012 року державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. було видано ОСОБА_9 свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_6 . В подальшому вказане судове рішення було скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування було закрито, а тому право позивачів на спадкування після смерті ОСОБА_6 було відновлено.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_9 мав право на спадкування після ОСОБА_6 лише 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , тому наявні правові підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , виданого ОСОБА_9 27 березня 2012 року .

При цьому, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовної вимоги про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину за законом в його 2/3 частинах, з огляду на наступне.

Як встановлено вище, спадкоємці першої черги у спадкодавця ОСОБА_6 були відсутні. Спадкоємцями другої черги спадкування за законом був ОСОБА_9 (брат спадкодавця), позивачка ОСОБА_2 в порядку представлення після смерті батька ОСОБА_7 - рідного брата спадкодавця, позивачка ОСОБА_1 та третя особа у справі ОСОБА_5 в порядку представлення після смерті їх батька ОСОБА_8 - рідного брата спадкодавця.

Таким чином, ОСОБА_9 мав право на спадкування 1/3 частини спадкового майна, позивачка ОСОБА_2 має право на спадкування також 1/3 частини спадщини, та на 1/3 частину спадкового майна мають право позивачка ОСОБА_1 та третя особа у справі ОСОБА_5 . Тобто, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають право на спадкування по 1/6 частині спадщини кожний, оскільки вони спадкують в порядку ст. 1266 ЦК України та мають право на ту частку, що належала їх батьку, тобто на 1/3 разом, але по 1/6 частині кожен з них окремо.

ОСОБА_5 у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини, у даній справі є третьою особою, а не позивачем та позовних вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім`я ОСОБА_9 в тій частині, що мала належати саме йому, тобто на 1/6 не заявляв, як і не заявляв вимоги про визнання за ним права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

З огляду на те, що позивачка ОСОБА_2 має право на 1/3 частину спадкового майна, а позивачка ОСОБА_1 має право на 1/6 частину, колегія суддів вважає, що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 березня 2012 року на ім`я ОСОБА_9 Другою київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є частково обґрунтованою, та наявні підстави для визнання свідоцтва недійсним в 1/2 його частині (1/3 +1/6), оскільки інший спадкоємець ОСОБА_5 , який подав заяву про прийняття спадщини та має право на 1/6 частину спадкового майна, вказане свідоцтво не оспорював.

Висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачами трирічного строку позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 березня 2012 року на ім`я ОСОБА_9 , про застосування якого заявлено відповідачем ОСОБА_3 , колегія суддів вважає помилковим та таким, що не грунтується на встановлених обставинах справи та вимогах закону, з огляду на наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із частинами 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом було видано на ім`я ОСОБА_9 Другою київською державною нотаріальною конторою 27 березня 2012 року.

У позовній заяві позивачі зазначили, що їх права на спадкування після ОСОБА_6 були відновленні 15 квітня 2014 року після скасування Апеляційним судом м. Києва рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року, яким вони були усунуті від спадкування. Звернувшись до Другої київської державної нотаріальної контори із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину, вони отримали з нотаріальної контори листа від 30.05.2014 року, яким їх повідомили, що ОСОБА_9 27 березня 2012 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру. З даним позовом звернулися до суду 15 квітня 2017 року, тобто в межах трирічного строку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_14 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі довіреностей, 22 травня 2014 року звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу її довірителям свідоцтв про право на спадщину за законом на їхні частки в спадковому майні, у зв`язку зі скасуванням рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року та закриттям провадження у даній справі. (а.с.161-162 т.1)

Листом від 30.05.2014 року вих.№3774/01-16 Друга Київська державна нотаріальна контора повідомила заявників про те, що 27 березня 2012 року за реєстровим номером №4-1382 та 04 квітня 2012 року за реєстровим номером №4-1541 Другою київською державною нотаріальною конторою видані свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_6 на ім`я спадкоємця ОСОБА_9 . (а.с.159 т.1)

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачам раніше 30 травня 2014 року було, чи могло бути відомо про порушення їх спадкових прав видачею Другою київською державною нотаріальною конторою 27 березня 2012 року оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_9 , а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що позивачами строк звернення до суду з даним позовом не пропущено.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності районний суд не звернув уваги на те, що строк позовної давності для даних правовідносин встановлений в статті 257 ЦК України в межах трьох років й обчислюється саме з моменту коли позивачам стало відомо про порушення їх спадкових прав.

У даному випадку, позивачам стало відомо про видачу ОСОБА_9 оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом 30.05.2014 року - з моменту отримання листа Другої Київської державної нотаріальної контори, в якому їх було повідомлено про видачу 27.03.2012 року оспорюваного свідоцтва на ім`я спадкоємця ОСОБА_9 . З даним позовом, що у подальшому був уточнений, позивачі звернулися до суду 15 квітня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, а тому доводи апеляційної скарги про неправильність висновку суду першої інстанції щодо пропуску позивачами трирічного строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є обгрунтованими.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що позовна вимога про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_6 , виданого на ім`я спадкоємця ОСОБА_9 27.02.2012 року підлягає частковому задоволенню, вказане свідоцтво підлягає визнанню недійсним в частині визнання за ОСОБА_9 права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Також підлягає задоволенню позовна вимога про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, оскільки встановлено, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину є недійсним в 1/2 його частині, з якої 1/3 частина спадщини належить ОСОБА_2 в порядку представлення після смерті батька ОСОБА_7 - рідного брата спадкодавця ОСОБА_6 .

Позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено вище, позивачка ОСОБА_1 та третя особа у справі ОСОБА_5 мають право на спадкування 1/3 частини спадкового майна в порядку представлення, тобто на ту частину, яку мав би право спадкувати їх батько ОСОБА_8 . Тобто, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають право на спадкування по 1/6 частині спадщини кожний.

ОСОБА_5 , який має право на 1/6 частину спадщини також подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та не відмовлявся від своєї частки на користь позивачки ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Обгрунтованими є позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Лабутіновою Ю.Ю. виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній воля. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2012 року між ОСОБА_9 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №7226. За умовами вказаного договору, продавець передає належну йому на праві власності, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 . Також у договорі вказано, що квартира, яка є предметом цього договору належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори, Погоріла Л.С. , 27 березня 2012 року за реєстровим №4-1382, право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 10 квітня 2012 року, реєстраційний номер:36422939, номер запису: 3054 в книзі: д.124-269, відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав №33790409 від 10 квітня 2012 року.

Отже, укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу квартири від 26 грудня 2012 року, ОСОБА_9 діяв на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори, Погоріла Л.С. , від 27 березня 2012 року.

Вказане свідоцтво визнано судом недійсним в частині визнання за ОСОБА_9 права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_9 , відчуживши спірну квартиру, порушив права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та продав належні їм частини спадкового майна, що суперечить вимогам закону та є підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири від 26 грудня 2012 року недійсним на підставі ст.ст. 203,215 ЦК України та задоволення позову в цій частині.

З огляду на те, що перший правочин з відчуження спірної квартири визнано недійсним, то наявні правові підстави для задоволення решти позовних вимог, які мають похідний характер, а саме вимог про: визнання недійсним укладеного в подальшому договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В., скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21940191 від 09 червня 2015 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнання недійсним іпотечного договору від 09 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В., скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21940426 від 09 червня 2015 року про реєстрацію іпотечного договору від 09 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В., скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень № 21940322 від 09 червня 2015 року, яким встановлена заборона на нерухоме майно на користь обтяжувача ОСОБА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 березня 2012 року на ім`я ОСОБА_9 Другою київською державною нотаріальною конторою, в частині визнання за ОСОБА_9 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом; визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю.; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21940191 від 09 червня 2015 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнання недійсним іпотечного договору від 09 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21940426 від 09 червня 2015 року про реєстрацію іпотечного договору від 09 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В.; скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень № 21940322 від 09 червня 2015 року, яким встановлена заборона на нерухоме майно на користь обтяжувача ОСОБА_4 . У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом, що містив 7 вимог немайнового характеру та 2 вимоги майнового характеру, сплаті підлягав судовий збір в загальному розмірі 14213,40 грн. З яких за 6 вимог немайнового характеру, що були пред`явлені в 2017 році мало бути сплачено 3840 грн. (6* (1600*0,4), за одну немайнову вимогу пред`явлену в 2019 році - 768,40 грн. судового збору (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), за майнові вимоги, що були пред`явлені до суду в 2019 році мало бути сплачено 9605 грн. судового збору.

ОСОБА_1 було сплачено судовий збір на загальну суму 8650 грн. (квитанція від 13.12.17 року на суму 640 грн. - т.1 а.с.216, квитанція від 24.04.18 року на суму 2670 грн. - т.3 а.с.5, квитанція від 04.10.2018 року на суму 2670 грн. - т.3 а.с.156, квитанція від 23.03.19 року на суму 2670 грн. - т. 3 а.с.155)

6 вимог немайнового характеру задоволено в повному обсязі, тому з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, сплаченого за пред`явлення позовних вимог немайнового характеру, в розмірі по 1920,00 грн. з кожного.

Майнові вимоги задоволені на 66,7%, тому з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, сплаченого за пред`явлення позовних вимог майнового характеру, в розмірі по 2404,00 грн. з кожного.

Решта судового збору за пред`явлення вимог майнового характеру в сумі 1598,54 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в дохід держави, а саме: по 799,27 грн. з кожного.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року становив 21320,10 грн. (14213,40 грн. * 150 %).

Апелянтами було надано оригінали квитанції №14 від 17.12.2019 року на суму 576,30 грн. платник ОСОБА_2 та квитанції №15 від 17.12.2019 року на суму 576,30 грн. платник ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року задоволено клопотання позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зменшення розміру судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року з 21320,10 грн. до 1152,60 грн.

З огляду на зазначене, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню по 288,15 грн. судового збору з кожного за подачу апеляційної скарги. Також з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню по 288,15 грн. судового збору з кожного за подачу апеляційної скарги.

Решту судового збору за задоволені позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги слід стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в дохід держави, а саме по 7108,60 грн. судового збору з кожного.

Таким чином, у відповідності до ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 4612,15 грн. судового збору та на користь ОСОБА_2 288,15 грн. судового збору. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4612,15 грн. судового збору та на користь ОСОБА_2 288,15 грн. судового збору. Також з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню по 7907,87 грн. судового збору з кожного.

Керуючись ст.ст.203,215,256,257,261,267,1233,1258,1262,1266,1296,1300,1301 ЦК України, ст.ст. 141,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Київської міської ради, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Друга київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним іпотечного договору - задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 березня 2012 року на ім`я ОСОБА_9 Другою київською державною нотаріальною конторою в частині визнання за ОСОБА_9 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21940191 від 09 червня 2015 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним іпотечний договір від 09 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21940426 від 09 червня 2015 року про реєстрацію іпотечного договору від 09 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В.

Скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень № 21940322 від 09 червня 2015 року, яким встановлена заборона на нерухоме майно на користь обтяжувача ОСОБА_4 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 4612,15 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4612,15 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 288,15 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 288,15 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 7907,87 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 7907,87 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 червня 2020 року.

Головуючий: Судді: