Провадження № 2/161/1181/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення пені, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом. Як підставу позову позивач зазначає, що 27 квітня 2017 року між сторонами був укладений договір про надання послуг щодо монтажу системи водопостачання та опалення зі строком виконання до 15 червня 2017 року. Зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав у повному обсязі, а саме не виконана частина робіт на суму 13 410,00 грн. У зв`язку з цим, на підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач нарахував відповідачеві пеню за період прострочки виконання послуг у розмірі 209 196,00 грн. Також позивач зазначає про неякісне виконання робіт та наявні недоліки у їх проведенні. Позивач зверталася до органів захисту прав споживачів та поліції з проханням вирішити спір між сторонами, однак вони результату не надали.

З наведених вище підстав, посилаючись на порушення своїх прав як споживача, позивач просить суд:

1) стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення за договором про надання послуг у розмірі 209 196,00 грн.;

2) зобов`язати відповідача усунути недоліки виконаних робіт згідно з приписом від 10 травня 2018 року №000048 своїми силами чи із залученнями третьої особи, в строк 30 робочих днів з дня набрання судовим рішенням законної сили;

3) зобов`язати відповідача передати позивач належним чином оформлену виконавчу документацію на всі виконані ним роботи за вказаним договором, в тому числі паспортів на встановлення обладнання, в строк 30 робочих днів з дня набранням судовим рішенням законної сили (а.с.8).

14 січня 2019 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву в обгрунтування якої останній зазначив, що оскільки позивачкою було прийнято його роботу за умовами договору про надання послуг від 21 квітня 2017 року, тому заявлені позовні вимоги є безпідставними. Крім того, на підтвердження усунення ряду недоліків за свої кошти ОСОБА_3 жодних доказів не надала.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач при зверненні до суду із вимогою про стягнення неустойки пропустив встановлений п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України річний спеціальний строк позовної давності (а.с. 91-94).

18 січня 2019 року позивачкою було подано відповідь на відзив на позовну заяву з якого слідує наступне. Так, твердження сторони відповідача про прийняття роботи за договірними правовідносинами нічим не підтверджується, а кошти, які були сплачені нею ОСОБА_4 були не повним розрахунком за виконання робіт, а авансом. Разом з тим, ЗУ «Про захист справ споживачів» не обмежує її строком на звернення до суду з вимогою щодо отримання відшуодування за порушення своїх прав (а.с. 106-109).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2019 року в справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Волинського відділення Львівського НДІСЕ. На вирішення експерта поставлено наступні запитання:

1) Чи відповідають виконані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 будівельні роботи (монтажні роботи систем водопостачання та опалення в житловому будинку АДРЕСА_1 ) виконавчій документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН, СНиП, стандартам, технічним умовам тощо)?

2) Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності і з чиєї вини вони виникли (виконавця чи виробника)? (а.с. 157-158).

25.05.2020 року від вищевказаної експертної установи надійшов висновок експерта будівельно-технічної експертизи № 8755 від 12 травня 2020 року (а.с. 199-210).

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та письмовому відзиві від 10 січня 2019 року позовні вимоги заперечив та зазначив, що позивач фактично прийняла спірні роботи, оскільки оплатила їх, а отже вони були надані позивачем, а тому відсутні підстави для нарахування пені, яка передбачена у ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

В частині позовних вимог про стягнення пені представник відповідача подав заяву про застосування строків спеціальної позовної давності до цих вимог, а також про зменшення пені на підставі ч. 5 ст. 551 ЦК України.

В іншій частині вимог позивача, відповідач зауважує, що припис органу захисту прав споживачів є помилковим, оскільки він не відображає дійсного стану виконання ним робіт, у зв`язку з чим він буде вимагати призначення відповідної експертизи.

Також зазначає, що всю наявну виконавчу та технічну документацію відповідач передав позивачу (а.с.91-94).

У відповіді на відзив та запереченні на позов сторони підтвердили свої попередні позиції щодо позову (а.с.106-109, 115-116).

Заслухавши присутніх учасників справи, допитавши свідків, експерта, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 квітня 2017 року у с. Рованці Луцького району Волинської області між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, був укладений договір про надання послуг, за змістом якого, виконавець зобов`язувався за завданням замовника надати послугу з монтажу системи водопостачання та опалення в обсязі та на умовах, визначених цим договором (п.1.1). Термін виконання послуги сторони встановили 15 червня 2017 року (п.1.3.). Вартість послуг визначалася сторонами згідно акту виконаних робіт (п.4.1) (а.с.14).

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про фіксацію сторонами додатковими угодами чи додатками до договору конкретного переліку робіт, які були замовлені позивачем.

З матеріалів справи слідує, що 10 травня 2018 року Головним управлінням Держпродспоживслужби у Волинській області, за результатами проведеної перевірки за скаргою позивача, винесений припис №00048, яким відповідача зобов`язано у строк до 29 травня 2018 року:

1) прикрити естетично дефект зіпсованої плитки на стані у ванній кімнаті;

2) провести експертизу на встановлення причини протікання душової кабіни або компенсувати витрати на її ремонт третіми особами;

3) відремонтувати протікання батареї у приміщенні гаражу;

4) компенсувати вартість ремонтних робіт каналізаційного насоса;

5) пронумерувати гребінки;

6) надати інструкції на користування твердопаливним котлом, бойлером, каналізаційним насосом;

7) організувати запуск твердопаливних котла;

8) надати гарантійні зобов`язання на види робіт, послуг, реалізованих товарів згідно постанови КМУ № 506, ст.ст. 10, 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» (а.с.45-46).

Як вбачається із висновку судового експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ МЮ України від 12 травня 2020 року № 8755, останнім надані наступні відповіді на питання експертизи:

1) виконані ФОП ОСОБА_4 будівельні роботи (монтажні роботи систем водопостачання та опалення в житловому будинку АДРЕСА_1 ) в цілому відповідають виконавчій документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва;

2) виконані ФОП ОСОБА_4 будівельні роботи (монтажні роботи систем водопостачання та опалення в житловому будинку АДРЕСА_1 ), в цілому відповідають виконавчій документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. Проте, при візуальному обстежені фактично виконаних робіт з монтажу системи опалення виявлено ряд недоліків, а саме:

- відсутнє маркування гребінок для регулювання температури теплої підлог в приміщеннях;

- не закріплений датчик погодозалежної автоматики котла;

- відсутня система зворотного осмосу в місці, яке передбачене виконавчою документацією (а.с.205).

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

В першу чергу суд вважає за необхідне надати правову оцінку вимогам позивача про стягнення пені, яка передбачена ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

З аналізу вищенаведених положень законодавства слідує, що відповідальність виконавця робіт (надавача послуг) у вигляді пені, яка передбачена у ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» настає лише у разі невиконання відповідної роботи (ненадання послуги) у строки, які погодили сторони.

В розглядуваному випадку, як слідує з матеріалів справи, зокрема з висновку судового експерта, а також з претензії, яку позивач надіслала відповідачу у лютому 2018 року, роботи з монтажу системи опалення та водопостачання відповідачем були здійснені, але позивач не погоджується з їх якістю та вважає, що в них є недоліки.

Позивач самостійно зазначила у надісланій претензії, що відповідач здійснив роботи, але вона виявила ряд недоліків у них, які докладно описала (а.с.13).

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що у строк, який сторони передбачили у договорі 15 червня 2017 року, відповідач не здійснив замовлені у нього роботи, матеріали справи не містять.

Отже, у даному випадку, у зв`язку з виконанням відповідачем замовлених робіт, положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюються, а сторони, у разі наявності у замовника претензій щодо якості виконаних робіт, повинні керуватися частинами третьою та четвертою цієї ж статті, які визначають правові наслідки виконання робіт з недоліками (істотними недоліками).

З наведених вище мотиві суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення пені. У зв`язку з відмовою в цій частині позовних вимог через їх необґрунтованість, судом не вирішують заявлене відповідачем питання про застосування строків спеціальної позовної давності та зменшення розміру неустойки.

Відповідно ч. 1 до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала у порівнянні з загальною позовною давністю.

Як слідує з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З заявою про поновлення строку звернення до суду позивач ОСОБА_3 та її представник не зверталися, оскільки вважають, що строк позовної давності не пропущено.

Як слідує з роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення неустойки слід відмовити саме у зв`язку з їх недоведеністю.

Що стосується вимоги відповідача про зобов`язання усунути недоліки, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами третьою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

В даному випадку, як видно з позову та характеру правовідносин, що склалися між сторонами, позивач на власний розсуд обрала перший варіант вирішення питання стосовно наявних, на її думку, недоліків у роботі відповідача, а саме вимагала безоплатного їх усунення у розумний строк. На цьому ж наполягає позивач при зверненні до суду з вимогою про зобов`язання усунути недоліки, які зазначені у приписі Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області від 10 травня 2018 року №000048.

Вирішуючи питання про задоволення цієї вимоги, суд бере за основу висновок судового експерта Волинського відділення Львівського НДІСА МЮ України від 12 травня 2020 року №8755, в якому встановлено, що виконані ФОП ОСОБА_4 будівельні роботи (монтажні роботи систем водопостачання та опалення в житловому будинку АДРЕСА_1 ) в цілому відповідають виконавчій документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, але, при візуальному обстежені фактично виконаних робіт з монтажу системи опалення виявлено ряд недоліків, а саме:

- відсутнє маркування гребінок для регулювання температури теплої підлог в приміщеннях;

- не закріплений датчик погодозалежної автоматики котла;

- відсутня система зворотного осмосу в місці, яке передбачене виконавчою документацією.

Будь-яких доказів на спростування цього висновку експерта позивач суду не подала, клопотань про призначання повторної чи додаткової експертизи не заявляла.

Експерт ОСОБА_5 , який проводив вищевказане експертне дослідження, в судовому засіданні роз`яснив свій висновок та надав відповіді на запитання учасників справи.

Вищевказаний висновок експертизи жодним чином не спростовується і показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , допитаних в судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача.

Отже, суд вважає, що на момент розгляду справи у виконаних відповідачем роботах залишаються не усунутими наступні недоліки:

1) відсутнє маркування гребінок для регулювання температури теплої підлог в приміщеннях;

2) не закріплений датчик погодозалежної автоматики котла.

Стосовно не встановлення системи зворотного осмосу, на що звернув увагу експерт, суд зауважує, що вказане не можливо вважати недоліком здійснених робіт бо в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що позивач взагалі замовляла таку систему.

Так, ні в першій претензії позивача на адресу відповідача від 06 лютого 2018 року (а.с.13), ні в заяві на адресу органу захисту прав споживачів від 02 березня 2020 року (а.с.12), ні в приписі цього органу (а.с.45-46), ні в актах виконаних робіт (а.с.37-38), система зворотного осмосу не згадувалася.

Враховуючи зміст укладеного між сторонами договору, який не є деталізованим, а має, фактично рамковий характер, за яким сторони не встановлювали конкретних робіт, що належить виконати, зважаючи на відсутні в матеріалах справи доказів того, що позивач замовила встановлення системи зворотного осмосу та оплатила ці роботи, а також те, що вона про не встановлення цієї системи під час досудового врегулювання цього спору, суд дійшов висновку, що посилання експерта на вказану систему є недоречним та не беруться судом до уваги як недолік робіт.

Зважаючи на вищевикладене, суд частково задовольняє позовні вимоги в частині зобов`язання усунути недоліки робіт, а саме шляхом зобов`язання відповідача усунути недоліки робіт шляхом:

1) нанесення маркування гребінок для регулювання температури теплої підлог в приміщеннях;

2) закріплення датчика погодозалежної автоматики котла.

В задоволенні решти позовних вимог в цій частині, зокрема і з посиланням на припис Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області від 10 травня 2018 року №000048, слід відмовити, оскільки цей припис спростований висновком судового експерта.

Також суд вважає зайвим вказівку позивача у прохальній частині позовної вимоги на конкретний строк усунення недоліків після набрання рішенням законної сили, оскільки суд не встановлює своїм рішенням строків виконання зобов`язання у правовідносинах, бо таким чином, фактично підміняє волевиявлення сторін та положення закону у конкретному правовідношенні, а строки усунення недоліків у роботах визначені законодавцем у ч.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також у п.1 ч.1 ст.858 ЦК України.

Так само є зайвим посилання позивача на зобов`язання позивача усунути недоліки «своїми силами чи із залученням третьої особи», оскільки вказане є некоректним та не сприяє відновленню прав та законних інтересів позивача, вносить двозначність у зобов`язальний характер рішення.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідача передати виконавчу документацію, суд зазначає наступне.

Статтею 861 ЦК України передбачено, що підрядник зобов`язаний передати замовникові разом з результатом роботи інформацію щодо експлуатації або іншого використання предмета договору підряду, якщо це передбачено договором або якщо без такої інформації використання результату роботи для цілей, визначених договором, є неможливим.

Суд зауважує, що в укладеному договорі сторони жодним чином не врегулювали питання передачі роботи інформацію щодо експлуатації або іншого використання предмета договору (системи опалення та водопостачання), отже в такому випадку діють загальні положення ст.861 ЦК України, які передбачають передачу інформацію щодо експлуатації або іншого використання предмета договору підряду, виключно якщо без такої інформації використання результату роботи для цілей, визначених договором, є неможливим.

В розглядуваному випадку позивач не довела суду, що використання предмету договору (системи опалення та водопостачання) є неможливим без виконавчої документації, паспортів на встановлення обладнання, які вона просить зобов`язати передати відповідача.

Посилання позивача на положення ст.877 ЦК України є некоректним та відхиляється судом, оскільки частина друга цієї статті передбачає, що договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію.

Як вже зазначав суд, сторони в укладеному договорі не передбачили ні порядку розроблення проектно-кошторисної документації, ні обов`язку відповідача розробити її та передати позивачу.

Відсутні також відомості про оплату позивачем послуг з розроблення цієї документації.

Отже, вся виконавча документація, під яким позивач розуміє проектну-кошторисну документацію у зв`язку з проведенням монтажу системи опалення та водопостачання (креслення, схеми і т.д.), яка на власний розсуд розроблена відповідачем, є результатом його інтелектуальної праці, на який позивач претендувати не може, оскільки послуги з розробки такої документації не замовляв, а договором не передбачено її передача замовнику робіт.

З цих мотивів суд відмовляє в цій частині позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволення однієї вимоги немайнового характеру (про зобов`язання усунути недоліки), враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути 704,80 грн. судового збору, що відповідає ставці за вимогу немайнового характеру, яка була актуальна на час звернення з даним позовом до суду.

Суд відмовляє у відшкодуванні позивачу судових витрат на правничу правову допомогу адвоката, оскільки всупереч положення ч. 3 ст.137 ЦПК України, нею не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Заяв про надання додаткових доказів понесення судових витрат, як це передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, ні позивач, ні її представник не зробили. Доданий до позову додаток договору про надання правової допомоги містить лише вартісні розцінки на послуги адвоката, але це не є детальним описом виконаних ним робіт (наданих послуг) (а.с.66).

Суд також відмовляє у відшкодуванні судових витрат відповідачу, оскільки всупереч положення ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору (відзивом на позов) він не подав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, що є підставою для відмови у стягнення цих витрат, в тому числі витрат на залучення експерта, згідно ч. 2 ст. 134 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 77-81, 89, 102, 110, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення пені, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 усунути недоліки виконаних замовнику ОСОБА_3 робіт згідно договору про надання послуг від 27 квітня 2017 року, а саме усунути на об`єкті робіт будинку за адресою АДРЕСА_1 , недоліки систем водопостачання та опалення шляхом:

1) нанесення маркування гребінок для регулювання температури теплої підлоги в приміщеннях;

2) закріплення датчика погодозалежної автоматики котла.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_9 відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Відмовити ОСОБА_3 у відшкодуванні понесених нею судових витрат.

Відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 у відшкодуванні понесених ним судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 07 серпня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська