Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 521/5405/14-ц

провадження № 61-38746св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року у складі судді: Поліщук І. О., та постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2018 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Дрішлюка А. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра», банк) про визнання правочину недійсним.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 стало відомо про існування договору поруки, який начебто укладений між ним та ВАТ КБ «Надра» з метою забезпечення повернення кредиту за кредитним договором укладеним між ТОВ «Укртрейдер» та банком № 05/09/2008/980-К/15 від 02 вересня 2008 року. Позивач вважав договір поруки недійсним, оскільки оспорюваний договір поруки ніколи не підписував, волевиявлення на вчинення цього правочину не мав, про його існування не знав, що суперечить вимогам частини третьої статті 203 ЦК України та є підставою для визнання такого договору недійсним.

ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір поруки № 05/09/2008-П/455 від 02 вересня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3984/02 від 06 квітня 2015 року підпис від імені ОСОБА_1 , який розміщений на першому аркуші наданого на експертизу договору поруки № 05/09/2008-П/455 від 02вересня 2008 року, виконаний з попередньою технічною підготовкою з використанням технічного прийому, а саме перемалювання на просвіт. Підпис від імені ОСОБА_1 , який розміщений на другому аркуші наданого на експертизу договору поруки № 05/09/2008-П/455 від 02 вересня 2008 року, виконаний з попередньою технічною підготовкою з використанням технічного прийому, а саме - шляхом виконання пастою для кулькових ручок слабо видимих первинних штрихів з наступним їх наведенням із більш інтенсивним натиском».

Відповідно до висновку № 3984/02 судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3984/02 від 06 квітня 2015 року, складеного 12 квітня 2016 року, рукописний запис: « ОСОБА_1 », розміщений на зворотному боці другого аркушу договору поруки № 05/09/2008-П/455 від 02 вересня 2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , виконаний ОСОБА_1 , а підпис від імені ОСОБА_1 у наданому на експертизу договорі поруки № 05/09/2008 -П/455 від 02 вересня 2008 року, укладеному між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , розміщений на зворотному боці другого аркушу ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_1 », виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 виконаний з наслідуванням підпису ОСОБА_1 шляхом попереднього тренування або, можливо з використанням якихось технічних засобів.

Суд першої інстанції вказав, що згідно частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач заперечує дійсність договору поруки № 05/09/2008-П/455 від 02 вересня 2008 року. Суд має усі підстави вважати оспорюваний договір поруки недійсним. Представник відповідача ПАТ КБ «Надра» подав заяву про застосування позовної давності до вимог заявлених ОСОБА_1 , вказуючи, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2014 року в справі № 521/6657/13-ц стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 у сумі 3 617 680,94 гривень за договором поруки № 05/09/2008-П/455 від 02 вересня 2008 року. Представник відповідача вважає, що рішенням апеляційного суду остаточно встановлено, правомірність нарахування та стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за договором поруки. Позов подано в 2014 році без зазначення строку коли йому стало відомо про існування договору поруки, який він оспорює в даному процесу. Проаналізувавши висновок судово-почеркознавчої експертизи, згідно з яким рукописний запис: « ОСОБА_1 », розміщений на зворотному боці другого аркушу договору поруки № 05/09/2008-П/455 від 02 вересня 2008 року виконаний ОСОБА_1 , суд вважав, що позивач саме з 02 вересня 2008 року знав по оспорюваний договір поруки, а позов подано 15 квітня 2014 року, тобто зі спливом позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновками експертиз підтверджено, що підпис на договорі поруки від 02 вересня 2008 року не належить ОСОБА_1 , а відтак вважати його таким, що відповідає вимогам закону не можна. Разом із тим, оспорюваний договір поруки на зворотному боці містить рукописний текст: «Договор поручительства № 05/092008-П/455 от 02.09.2008 г. мною прочитан, с его условиями я ознакомлен, против них не возражаю. 02.09.2008 г. ОСОБА_1 », щодо якого жодною з експертиз не встановлено, що він написаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Попередніми експертизами такий висновок не спростований, а зміст рукописного тексту вказує на те, ще ОСОБА_1 був обізнаний про договір поруки за номером № 05/092008-П/455 від 02 вересня 2008 року, а тому з того часу повинен був піддавати сумніву його справжність. Для перевірки доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року у справі призначалась судово-почеркознавча експертиза, проте проведена не була через ненадання ОСОБА_1 експериментальних зразків почерку та несплатою ним витрат за проведення експертизи. В судовому засіданні першої інстанції представник відповідача ПАТ КБ «Надра» подала заяву, про застосування позовної давності. Заперечуючи проти цього, ОСОБА_1 посилався на те, що про договір він дізнався лише в 2012 році, але не спростованим є напис на договорі про ознайомлення з його змістом 02 вересня 2008 року, а відтак такі доводи до уваги не приймаються.

Аргументи учасників справи

У червні 2018 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилається на те, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди прийняли до уваги доводи відповідача, про обізнаність позивача при укладенні договору поруки № 05/092008-П/455 від 02 вересня 2008 року. Відповідно до рішення Малиновського районного суду Одеської області від 03 грудня 2013 року у справі №521/6657/13-ц за позовом ПАТ «КБ Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором вказано, що громадянин ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду зазначеної справи та при ухваленні рішення. ОСОБА_1 неодноразово звертав увагу апеляційного суду на той факт, що на момент розгляду справи № 521/6657/13-ц відповідачу було відомо про існування висновку експерта щодо неналежності підписів в договорі поруки позивачу. Судом першої інстанції із яким погодився суд апеляційної інстанції також було зроблено висновки про правомірність застосування позовної давності виключно по одному із експертних висновків, що містяться в матеріалах справи. Крім цього, апеляційним судом безпідставно проігноровано клопотання позивача про направлення справи до іншої експертної установи для проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик для прийняття участі в розгляді справи в суді касаційної інстанції по суті та призначено справу до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 02 вересня 2008 року між банком та ТОВ «Укртрейд» укладено кредитний договір про надання кредитної лінії з траншевим режимом кредитування № 05/09/2008/980-К/15, згідно з яким банк відкрив ТОВ «Укртрейд» відкриту кредитну лінію з лімітом заборгованості в сумі 2 500 000 гривень зі сплатою 25% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 01 вересня 2009 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 05/09/2008/980-К/15 від 02 вересня 2008 року, між ОСОБА_1 та банком укладено договір поруки № 05/09/2008-П/455 від 02 вересня 2008 року.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1113 від 07 вересня 2012 року, яка проведена по кримінальній справі № 7:

підписи від імені ОСОБА_1 на другому листі кредитного договору № 05/09/2008-П/455 від 02 вересня 2008 року, в графі: «Поручитель», а також на зворотній сторінці вказаного договору виконана із застосуванням способу технічної підробки шляхом копіювання на просвіт, змальовування справжньої підписи графітним олівцем та обвідки її чорною пастою для кулькових ручок. Підписи від імені ОСОБА_1 на 1-й та 2-й зворотній сторінці в графі «Поручитель» і біля дати 02 вересня 2008 року договору № 05/09/2008-П/455 від 02 вересня 2008 року, в графі: «Поручитель», а також на зворотній сторінці вказаного Договору, виконані із застосуванням способу технічної підробки шляхом копіювання на просвіт;

чи виконано рукописний текст «Договір поручительства № 05/09/2008-П/455 від 02.09.2008 року мною прочитано, з його умовами я ознайомлен, проти них не заперечую 02.09.2008 року ОСОБА_1 » на зворотній стороні договору поруки № 05/09/2008-П/455 від 02 вересня 2008 рроку самим ОСОБА_1 або іншою особою не виявилося за можливе.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 06 квітня 2015 року підпис від імені ОСОБА_1 , який розміщений на першому аркуші наданого на експертизу договору поруки № 05/09/2008-П/455 від 02 вересня 2008 року, виконаний з попередньою технічною підготовкою з використанням технічного прийому, а саме перемалювання на просвіт. Підпис від імені ОСОБА_1 , який розміщений на другому аркуші наданого на експертизу договору поруки № 05/09/2008П/455 від 02 вересня 2008 року, виконаний з попередньою технічною підготовкою з використанням технічного прийому, а саме шляхом виконання пастою для кулькових ручок слабо видимих первинних штрихів з наступним їх наведенням із більш інтенсивним натиском.

Згідно Висновку № 3984/02 судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12 квітня 2016 року судами встановлено, що

рукописний запис: « ОСОБА_1 », розміщений на зворотному боці другого аркушу договору поруки № 05/09/2008-П/455 від 02 вересня 2008 року, виконаний ОСОБА_1 ;

підпис від імені ОСОБА_1 у наданому на експертизу договорі поруки № 05/09/2008 П/455 від 02 вересня 2008 року розміщений на зворотному боці другого аркушу ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_1 », виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою;

враховуючи те, що надані для проведення судової почеркознавчої експертизи вільні зразки почерку ОСОБА_1 співвпадають з досліджувальним записом: «Договор поручительства № 05/092008-П/455 від 02.09.2008 г. Мною прочитан, с его условиями я ознакомлен, против них не возражаю. ІНФОРМАЦІЯ_1 г ІНФОРМАЦІЯ_2 » тільки частково (ряд літер і цифр не зустрічаються), а експериментальні зразки його почерку надані у вигляді запису: « ОСОБА_1 » також не співпадають з вищезазначеним досліджу вальним об`єктом, експертом повідомлено, про неможливість вирішення питання: Чи виконані рукописні записи: «Договор поручительства № 05/092008-П/455 от 02.09.2008 г. мною прочитан, с его условиями я ознакомлен, против них не возражаю. 02.09.2008 г», розміщені на зворотному боці другого аркушу договору поруки № 05/09/2008 П/455 від 02.09.2008 року, укладеному між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 (матеріали справи № 521/5405/14-ц, арк.48-49) ОСОБА_1 або іншою особою.

При відмові в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору поруки суди зробили висновок, що ОСОБА_1 , не підписував договір поруки, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення позивача на укладення оспорюваного договору поруки але ним пропущена позовна давність та з цих підстав відмовлено в задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Згідно частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

У частинах першій, другій статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми правочину про забезпечення виконання зобов`язання є його нікчемність.

Суди встановили, що підпис від імені ОСОБА_1 у договорі поруки № 05/09/2008П/455 від 02 вересня 2008 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Оскільки недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання у випадку недодержання письмової форми встановлена законом і цей правочин є нікчемним, а тому судові рішення підлягають зміні, адже позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту прав і в задоволенні позову потрібно було відмовити з цієї підстави. Проте суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржені рішення змінити виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в іншій частині залишити без змін.

Оскільки Верховний Суд змінює судові рішення, але виключно у частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400 та 410, 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2018 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков