П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року м. Київ

Справа №761/37146/18

Провадження: № 22-ц/824/4629/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль A.A.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Крушановського Сергія Івановича в інтересах Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Притули Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", Київської міської державної адміністрації про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.03.2018 року на вул. Ольжича,17 в м. Києві внаслідок прориву водопровідної труби провалився асфальт на місці стоянки автомобіля «ДЕУ», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності. Прорив було ліквідовано ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал». Внаслідок провалу асфальтного покриття дороги його автомобіль був пошкоджений. Згідно висновку про оцінку вартості майнової шкоди, завданої КТЗ від 02.04.2018 року розмір матеріальних збитків, завданих йому як власнику автомобіля складає 69 113,41 грн. Зазначав, що його автомобіль було частково відремонтовано, за що ним було сплачено кошти в сумі 43 799,50 грн. Однак, автомобіль потребує додаткових робіт по його відновленню, прогнозована вартість таких робіт - 55 809 грн. Окрім того, ним були понесені витрати на евакуацію автомобіля у розмірі 2 450 грн. та 1 500,00 грн. за проведення експертного дослідження. Вказував, що загальний розмір спричиненої йому шкоди становить 103 558,50 грн. Вважаючи, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність, просив стягнути солідарно з ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", Київської міської державної адміністрації на його користь майнову шкоду в розмірі 103 558,50 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди суму 49324,49 грн., 1500 грн. за складання звіту та 768,40 грн. судового збору.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Крушановський С.І. в інтересах ПрАТ "АК "Київводоканал" подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» відмовити повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції проігнорував те, що автомобіль позивача знаходився на місці, не призначеному для паркування автомобілів, тобто, з порушенням правил паркування, а тому завдана автомобілю шкода була завдана саме з його, позивача, вини, яка проявилася у недбалому ставленні до свого майна. Працівниками ПрАТ "АК "Київводоканал" було запропоновано ОСОБА_4 , якій надано позивачем право розпоряджатися автомобілем, прибрати автомобіль з дороги, однак остання відмовилась це зробити, про що був складений відповідний акт. Вказував, що в матеріалах справи відсутній звіт про оцінку майна в розумінні ЗУ «Про оцінку майна», що свідчить про необґрунтованість визначення розміру збитку. Окрім того, наданий позивачем звіт підписаний не уповноваженою особою.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу Куліковський В.В. в інтересах КМДА зазначив, що ПрАТ «АК «Київводоканал» згідно Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, мав забезпечувати безпечну експлуатацію водопровідно-каналізаційного господарства, огляд та усунення недоліків технічного стану водопостачання, незадовільний стан якого став причиною прориву зовнішньої труби, і як наслідок, пошкодження автомобіля позивача. Зовнішній водопровід знаходиться на балансі та обслуговуванні ПрАТ «АК» Київводоканал», а тому відшкодування завданої позивачу шкоди має здійснювати саме Прат «АК «Київводоканал».

ОСОБА_1 правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України не скористався.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, автомобіль «ДЕУ», державний номер НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_1

03.03.2018 року о 15.00 годині ОСОБА_4 в м . Києві по вул. Ольжича біля будинку №17 виявила, що автомобіль «ДЕУ», д.н.з. НОМЕР_1 провалився під асфальт внаслідок прориву водопроводу та розмиття ґрунту під автомобілем.

Згідно листа Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №109-103/С-2369 від 08.05.2018 року зовнішній водопровід на вул. Ольжича, 17 знаходиться на балансі та обслуговуванні ПрАТ «АК «Київводоканал». Порив зовнішнього водопроводу на вул. Ольжича, 17 ліквідували працівники ПрАТ «АК «Київводоканал».

Внаслідок провалу під асфальтне покриття автомобіля, останній було пошкоджено.

Згідно звіту від 02.04.2018 року, що складений ТОВ «Українська експертна компанія» про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ДЕУ», державний номер НОМЕР_1 , складає 69 113,41 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що автомобіль позивача був пошкоджений внаслідок неналежного утримання елементу водопровідно-каналізаційного господарства, балансоутримувачем якого є ПрАТ «АК «Київводоканал», а тому саме ПрАТ «АК «Київводоканал» повинно відшкодовувати завдані позивачу збитки. Врахувавши встановлені обставини, та те, що відповідачі не заперечували суму спричинених збитків позивачу, суд вважав належним доказом понесення позивачем у майбутньому витрат для відновлення автомобіля лише звіт про оцінку вартості майнової шкоди, завданої КТЗ, від 02.04.2018 року, що складений ТОВ «Українська експертна компанія», згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 49 324,49 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з положеннями статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9, ч. 2, ст. 16 ЦК України).

Стаття 22 ЦК України передбачає, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, для застосування положень ст. ст. 1166, 1167 ЦК України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинний зв`язок між першим та другим елементами та г) вина завдавача шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Частинами 1,5,6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 84 ЦПК України передбачається, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як зазначалось вище, підставою для визнання ПрАТ «АК «Київводоканал» винним у завданні збитків позивачу та покладання на нього обов`язку по відшкодуванню шкоди, суд першої інстанції визнав не виконання ПрАТ «АК «Київводоканал» своїх обов`язків по утриманню в належному стані своїх балансових об`єктів, що стало наслідком прориву водопроводу та розмиття ґрунту під автомобілем.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та ґрунтуються на наступному.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про автомобільні дороги» елементами благоустрою є покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів.

Частиною 3 статті 14 ЗУ «Про автомобільні дороги» визначено, що учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, заданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Порядок технічної експлуатації систем і споруд водопостачання та водовідведення міст та інших населених пунктів України встановлюють Правила технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України (далі - Правила), затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05 липня 1995 року № 3 (п. 1.1 Правил).

Ці Правила є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання, у тому числі юридичних осіб, що здійснюють технічну експлуатацію систем водопостачання та водовідведення, незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - виробники).

Технічне обслуговування мережі передбачає зовнішній і внутрішній (технічний) огляди мережі і споруд на ній: дюкерних і з`єднувальних камер, колодязів, напірних і самоплинних трубопроводів (колекторів), аварійних випусків, естакад і водопропускних труб під каналізаційними трубопроводами тощо. Зовнішній огляд мереж виконують не рідше одного разу на місяць шляхом обходу трас ліній мережі і огляду зовнішнього стану пристроїв і споруд мережі (п.п. 12.2.1, 12.2.2 Правил)

Згідно 12.2.3 правил, під час обходів і оглядів трас ліній мережі перевіряють: стан координатних табличок; зовнішній стан колодязів, наявність кришок, цілісність люків, кришок, горловин, скоб і драбин шляхом відчинення кришок колодязів з їх очищенням; ступінь наповнення труб, наявність підпору (затоплень), засмічень та інших порушень, які видно з поверхні землі; присутність газів у колодязях (за показаннями приладів або за запахом); наявність просідання грунту на трасі ліній або поблизу колодязів; наявність завалів на трасі мережі і на колодязях, розриття по трасі, а також недозволених робіт з улаштування приєднань до мережі; наявність скиду поверхневих або інших вод до каналізаційної мережі.

У листі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 25.07.2018 року № До3846/3 вказано, що відповідно до договору № 340А/1198-10 від 19.08.2015 року «Про співпрацю Виконавця послуг з централізованого постачання холодної питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з Балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинкових мереж) і розподіл функцій та відповідальності між виконавцем та балансоутримувачем», всі зовнішні водопровідні мережі, призначені для централізованого холодного водопостачання, та усі зовнішні каналізаційні мережі, призначені для господарсько-фекального водовідведення, знаходяться на балансі та обслуговуванні ПрАТ «АК» Київодоканал», або установ, підприємств та організацій, які їх збудували для забезпечення власних потреб з централізованого холодного водопостачання та водовідведення (а.с. 72-73)

Зовнішній водопровід по вул. Ольжича, 17 в м. Києві знаходиться на балансі та обслуговуванні ПрАТ «АК «Київводоканал», а тому судом першої інстанції правильно покладено відповідальність на ПрАТ «АК «Київводоканал» як балансоутримувача та самостійну юридичну особу, відповідно вимоги позивача до КМДА щодо солідарного відшкодування збитків задоволенню не підлягають.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль позивача знаходився на місці, не призначеному для пакування автомобілі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 5,6 статті 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" -

тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), а так само створення перешкод водіям транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), у зупинці або стоянці -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Примітка. Суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно статті 152-1 КУпАП 1) порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, -

тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

2) Паркування транспортних засобів на місцях, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, особами, які не мають відповідних пільг (крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті), або на місцях, не призначених для паркування відповідних транспортних засобів, -

тягне за собою накладення штрафу в тридцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

3) Порушення посадовою особою суб`єкта господарювання, який утримує майданчики для паркування транспортних засобів, визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів -

тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

4) Необладнання майданчиків для платного паркування транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених законодавством, -

тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб суб`єктів господарювання, які утримують майданчики для платного паркування транспортних засобів, від сорока до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

5) Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами третьою або четвертою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню,

тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб суб`єктів господарювання, які утримують майданчики для платного паркування транспортних засобів, від ста двадцяти до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

6) Паркування транспортного засобу на місцях, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, водієм, який не має документів про наявність у нього чи в одного з пасажирів інвалідності (крім явно виражених ознак інвалідності), -

тягне за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

7) Необлаштування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування транспортних засобів, у тому числі біля житлових будинків (крім індивідуальних житлових будинків) та інших будівель, на тротуарах (із числа місць для зупинки та стоянки транспортних засобів), місць, призначених для паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, чи облаштування таких місць без дотримання вимог щодо їх розміщення -

тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб суб`єктів господарювання, які утримують спеціально обладнані чи відведені майданчики для паркування транспортних засобів, від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

8) Паркування транспортних засобів на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), -

тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Примітка. Положення частини першої цієї статті не застосовується у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.

Місцями, призначеними для паркування (у тому числі безоплатного паркування) транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування транспортних засобів, у тому числі біля житлових будинків (крім індивідуальних житлових будинків) та інших будівель, на тротуарах (із числа місць для зупинки та стоянки транспортних засобів), вважаються місця, позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Місцями, призначеними для паркування (у тому числі безоплатного паркування) транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування транспортних засобів, у тому числі біля житлових будинків (крім індивідуальних житлових будинків) та інших будівель, на тротуарах (із числа місць для зупинки та стоянки транспортних засобів), вважаються місця, позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами першою, другою та восьмою цієї статті, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Як вбачається з ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені частиною шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1,206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 256 КУпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З аналізу наведених норм права убачається, що за порушення правил паркування, зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху передбачена адміністративна відповідальність. Фіксація адміністративного правопорушення, у разі його вчинення, починається зі складення протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП, розглядаються у судовому порядку.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП, розглядають органи Національної поліції.

Обґрунтовуючи свої посилання на те, що пошкоджений автомобіль був припаркований у місці, не призначеному для пакування автомобілів, скаржник посилався на акт обстеження технічного стану по вул. Ольжича, 17 в м. Києві від 03 березня 2018 року, однак, вказаний документ не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження факту порушення водієм пошкодженого автомобіля правил паркування чи стоянки автомобіля, на відміну від протоколу про адміністративне правопорушення чи судового рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Будь-яких доказів, які б свідчили, що уповноваженими працівниками поліції було зафіксовано адміністративне правопорушення щодо водія автомобіля «ДЕУ», д.н.з. НОМЕР_1 , передбачене статтею 122 КУпАП або статтею 152-2 КУпАП в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Акт обстеження технічного стану по вул . Ольжича, 17 в м. Києві від 03 березня 2018 року не є належним та допустимим доказом на підтвердження порушення водієм пошкодженого транспортного засобу правил зупинки, стоянки чи паркування, а свідчить лише про не виконання ПрАТ «АК «Київводоканал» обов`язку щодо належного утримання зовнішніх водопровідніх мереж, призначених для централізованого холодного водопостачання та усіх зовнішніх каналізаційних мереж, що стало наслідком завдання шкоди позивачу.

Щодо обґрунтування розміру заявленої позивачем шкоди, яка підлягає відшкодуванню, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо їх недоведеності, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами понесення позивачем витрат у розмірі 43 799,50 грн за частковий ремонт автомобіля, як і 55 809,00 грн, які позивач планує понести, і понесених витрат на евакуацію пошкодженого автомобіля.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем звіт про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля не є належним доказом розміру завданої шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає письмовий доказ заподіяної шкоди, а відповідач, заперечуючи проти розміру шкоди, після виконання судом вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України, не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог статей 89, 263 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог статті 12 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався.

На спростування тієї обставини, що наданий позивачем звіт про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої автомобілю, не відповідає вимогам ЗУ «Про оцінку майна» належних та допустимих доказів ПрАТ «АК «Київводоканал» суду не надало.

Під час розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ПрАТ «АК «Київводоканал» клопотань про призначення автотоварознавчої експертизи для з`ясування зазначених вище обставин не заявляло. Окрім того, з рішення суду першої інстанції убачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачі суми спричинених позивачу збитків не заперечували.

За таких підстав, суд першої інстанції правильно вважав належним доказом на підтвердження розміру завданої шкоди Звіт про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля, складений ТОВ «Українська експертна компанія» 02 квітня 2018 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ДЕУ», державний номер НОМЕР_1 , становить 69 113,41 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 49 324,49 грн.

Також слід відмітити, що позивачем рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року щодо часткового задоволення позову не оскаржувалось.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву (а.с. 198-201), аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав, апеляційна скарга Крушановського С.І. в інтересах ПрАТ «АК «Київводоканал» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Крушановського Сергія Івановича в інтересах Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль