Справа № 226/672/20

Справа 226/672/20
Провадження № 2/226/358/2020
і м е н е м У к р а ї н и
18 травня 2020 року м. Мирноград
Димитровський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Коваленко Т.О.,
за участі секретарів Галаган Н.В.,Ковальової І.О.,
учасники судового провадження:
позивач представник Органу опіки та піклування
Виконавчого комітету Мирноградської міської
ради Заборська Н.В.,
відповідач ОСОБА_1 ,
третя особа представник Миколаївської спеціалізованої
загальноосвітньої школи-інтернат № 7
Донецької обласної ради відсутній,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
І. Стислий виклад позиції позивача.
Позивач Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Мирноградської міської ради звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів до відповідача ОСОБА_1 у якому зазначив, що відповідач ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька ОСОБА_2 записані відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України. ОСОБА_2 03.09.2019 року було взято на первинний облік служби у справах дітей Виконавчого комітету Мирноградської міської ради. За заявою бабусі дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 03.09.2020 ОСОБА_2 тимчасово було влаштовано до її родини до вирішення питання щодо подальшого влаштування. Опіку над дитиною громадянка відмовилася оформлювати через вади у психічному стані здоров`я хлопчика. Згідно з медичним висновком про дитину-інваліда віком до 18 років комунального закладу «Димитровський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 23.08.2013 № 1373/11, ОСОБА_2 є інвалідом дитинства та має психічні захворювання. Згідно з консультаційним висновком спеціаліста комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» від 07.09.2016, малолітній має діагнози: дитячий аутизм (F84.0), помірна розумова відсталість (F71.0), розлад експресивної мови (F80.1). Дитина потребує постійного стороннього догляду, медичної допомоги, соціальних та освітніх послуг, комплексу реабілітаційних заходів. Рішенням Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 18.09.2019 № 322 ОСОБА_2 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. У зв`язку із тим, що не виявилося громадян, які мали бажання влаштувати малолітнього до своєї родини, службою у справах дітей проведено роботу та отримано путівку № 339/57 від 25.11.2019 для влаштування дитини до Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату № 7 Донецької обласної ради. 04.12.2019 на підставі рішення Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 02.12.2019 № 399 дитину було зараховано до складу вихованців закладу на повне державне утримання до 3 класу. ОСОБА_1 згідно з довідкою Мирноградського відділення поліції Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 02.09.2019 значилася у категорії « ОСОБА_4 ». За інформацією Мирноградського відділення поліції Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 21.01.2020 № 1254/402/0-20, службі у справах дітей стало відомо, що ОСОБА_1 було знято з розшуку. Під час телефонної розмови зі спеціалістом служби у справах дітей ОСОБА_1 підтвердила факт проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вже декілька років. Крім того, громадянці було повідомлено, що вона відповідно до пп. 13 п. 27 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, має право звернутися до органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради або до служби у справах дітей з питанням повернення їй на виховання малолітнього сина. Але ОСОБА_1 таким правом не скористалася. ОСОБА_1 - громадянка України (паспорт. НОМЕР_1 , виданий Сніжнянським МС ГУДМС України в Донецькій області 04.10.2012), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов фактичного проживання від 18.02.2020, наданого службою у справах дітей Покровської міської ради, під час здійснення рейду двері будинку ніхто не відчинив, ззовні технічний стан будівлі має незадовільний стан. ОСОБА_1 неодружена, не працює. За інформацією Мирноградського міського центру зайнятості від 12.20.2020 № 02-05/264, управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради від 31.01.2020 № 06/4-0718, Покровського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 17.02.2020 № 2025/03/25-1, на обліку установ ОСОБА_1 не перебуває. Згідно з довідками комунального некомерційного підприємства «Мирноградська центральна міська лікарня» від 05.02.2020 №№ 93, 97, 133 на обліку лікарів: психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває. Відповідно до інформації Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного МРУ МЮ (м. Харків) від 06.02.2020 № 17.26-22/6747, виконавчих листів про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 у відділі відсутній. 05.02.2020 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Мирноградської міської ради було розглянуто питання виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 щодо малолітнього ОСОБА_2 . На засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про день та час проведення була повідомлена належним чином. Члени комісії повно та всебічно розглянули факти неналежного виконання батьківських обов`язків громадянкою. Так, членам комісії стало відомо, що ОСОБА_2 перебував на обліку служби у справах дітей з 17.05.2012 до 19.08.2015 та відповідно до рішення Виконавчого комітету Димитровської міської ради від 20.06.2012 № 269 мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Статус був наданий малолітньому на підставі Димитровського міського суду від 27.04.2012 (справа № 513/1254/12) про засудження громадянки до покарання та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька. Під час перебування ОСОБА_1 в місцях позбавлення волі ОСОБА_5 знаходився під опікою бабусі - ОСОБА_3 . Після звільнення, за заявою ОСОБА_1 хлопчика було передано їй на виховання на підставі висновку органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Димитровської міської ради. У заяві мешканців будинку АДРЕСА_3 » від 26.09.2019 зазначено, що ОСОБА_2 із самого народження виховувався в родині бабусі ОСОБА_3 . Вона утримувала хлопчика та забезпечувала всім необхідним. Через вади у психічному стані здоров`я ОСОБА_5 не слухався її, а останнім часом став бродяжить та жебракувати. Такі дії малолітнього спричиняли загрозу його життю та здоров`ю. Бабуся не в змозі була здійснювати належний контроль за вихованням онука. Факт ухилення від виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо сина підтверджено інформацією загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 імені ОСОБА_6 Доценка від 05.02.2020 № 01-30/52, де ОСОБА_5 навчався з 01.09.2017 по 03.12.2019 за допоміжною програмою для дітей з помірною розумовою відсталістю. Вихованням дитини займалася бабуся ОСОБА_3 : цікавилася шкільним життям онука, спілкувалася з педагогами, підтримувала зв`язок із класним керівником та адміністрацією школи. Дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_2 члени комісії дійшли висновку, що ОСОБА_1 протягом багатьох років ухиляється від виконання батьківських обов`язків: не піклується про розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріально не утримує.
Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
ОСОБА_1 позов визнала не в повному обсязі. Спочатку відповідач погоджувалась з позбавленням її батьківських прав щодо сина ОСОБА_2 та не заперечувала щодо стягнення з неї аліментів на його утримання, але просила залишити їй можливість провідувати сина. Повідомила, що вона дійсно з ОСОБА_5 не справиться, що з ним відбулось вона не знає. Після недовгого проживання з ОСОБА_5 у мами до того, як йому виповнилося 1,5 роки. Далі вона змінила місце проживання, приблизно 1,5 роки не була вдома. Інколи приїжджала до дому, бачилась з мамою, сином. У матері грошей не брала. При цьому ніде не працювала, на той час її забезпечував чоловік. Коли приїжджала до дому, то іноді ночувала. ОСОБА_5 знаходився на утримані бабусі. Іноді, коли вона до них приїжджала, то привозила сину речі. Чому не забрала сина з собою, вона не знає. Після того, як вона повернулась до мами, у неї вкрали паспорт та підставили і відправили відбувати покарання до місць позбавлення волі за кримінальне правопорушення за ст. 186 ч. 2 КК України у період з 12.05.2012 по 15.04.2015. Син весь цей час був з мамою. Після звільнення вона повернулась до матері на м-н «Світлий» м. Мирноград. Син був нормальний, нікуди не збігав. Проживала вона у матері до 2016 року. В цей період вона ніде не працювала, перебувала на обліку у Центрі зайнятості з травня по грудень 2015 року та отримувала грошову допомогу у розмірі 800-850 гривень. В неї міопія, у зв`язку з чим її не приймають на роботу. У 2018 та 2019 роках підробляла у знайомої помічником, допомагає вивантажувати та розкладати речі. За місяць заробляє 800 гривень. Проживає вона з цивільним чоловіком ОСОБА_7 з 06.12.2017 року. У період з 2015 по 2016 рік виховувала сина, брала його з собою до свого батька, з грошових коштів отриманих за допомогою по безробіттю купувала йому одяг та іграшки. Дитина була здорова. У грудні 2016 року вона посварилась зі своєю сестрою та поїхала проживати до тата у село. У 2017 році її сестра приїхала до села і вона поїхала до м. Покровськ, де познайомилась зі своїм цивільним чоловіком, з яким і проживає до цього часу. Сина залишила у матері, не знає чому не забрала з собою. ОСОБА_5 бачила у 2017 році, коли батько привозив його до села. З 2016 року матеріальну допомогу дитині не надає. З мамою не спілкувалась до вересня 2019 року, так як не знала її номер телефону, а чому не цікавилась життям сина пояснити не може. У вересні 2019 року її розшукали. Після чого вона інколи приходила до матері і сина. Був випадок, коли ОСОБА_5 не хотів йти додому з зупинки громадського транспорту, де він жебракував та просив гроші. З вересня 2019 року привозила сину цукерки, одяг, джинси, футболку, кросівки. З грудня 2019 року син перебуває у інтернаті. Вона з ним не зможе впоратись, її мати також не зможе з ним впоратись. Протипоказань до працевлаштування вона не має. Зараз вона ніде не працює через карантин. До цього їй відмовляли у працевлаштуванні через поганий зір. Вона не мала можливості матеріально забезпечувати сина. Чому не виховувала його пояснити не може, але робити це їй нічого не заважало. З грудня 2019 року вона сину не телефонувала, не відвідувала його, через те, що не мала грошових коштів для купівлі мобільного телефону для здійснення дзвінків. Захворювання сину встановлено приблизно з трьохрічного віку. Підтвердила випадок ненадання нею без поважної причини згоди для лікування сина, щоб покращити його стан. Після допиту свідка ОСОБА_8 від визнання позову відмовилась.
Будь-яких заяв по суті справи від учасників до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
26.03.2020 року ухвалою судді відкрите провадження у цій справі, призначено справу до підготовчого судового засідання о 15.00 год. 13.04.2020 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву.
13.04.2020 року ухвалою судді було призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні о 13.00 год. 27.04.2020 року. Судове засідання у справі відбувалось також 18.05.2020.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Відповідач ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 8).
Батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у свідоцтві про народження записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України зі слів матері (а.с. 16).
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12-13), а фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14,55). ОСОБА_1 на обліках в Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, Мирноградському міському центрі зайнятості, Управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради не перебуває (а.с. 39,40,41). На обліку лікаря-нарколога, лікаря-психіатра та у лікувально-діагностичному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Мирноградська центральна міська лікарня» Мирноградської міської ради не перебуває (а.с. 36,37,38).
Відповідач ОСОБА_1 знаходилась у категорії « ОСОБА_4 » за Мирноградським відділенням поліції Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області (а.с. 15), після чого її фактичне місце проживання було встановлено та її було знято з розшуку (а.с. 14).
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 18.02.2020 будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 ззовні має нежилий стан (а.с. 34).
На підставі рішення Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 18.09.2019 № 322 ОСОБА_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 17).
Відповідно до медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років комунального закладу «Димитровський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 23.08.2013 № 1373/11, ОСОБА_2 є інвалідом дитинства та має психічні захворювання, встановлені діагнози: дитячий аутизм (F84.0), помірна розумова відсталість (F71.0), розлад експресивної мови (F80.1) (а.с. 23).
За інформацією загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 ім. Валерія Доценка від 05.02.2020 № 01-30/52 відповідач ОСОБА_1 , жодних контактів зі школою не підтримувала, зі вчителями, класним керівником не спілкувалася, до школи не з`являлася, не цікавилась навчанням та вихованням сина. Вихованням ОСОБА_2 займалася бабуся ОСОБА_3 (а.с. 31).
На підставі рішення Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 02.12.2019 № 399 ОСОБА_2 влаштовано до Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи інтернату № 7 Донецької обласної ради на повне державне утримання строком на 1 рік (а.с. 18).
За інформацією установи від 30.01.2020, мати ОСОБА_1 сина не відвідувала, не цікавилась його життям та станом здоров`я, листів та дзвінків від неї не поступало. Ніяких грошових коштів на особовий рахунок дитини, відкритий в ПАТ Державний Ощадбанк України не надсилала. Ніякої матеріальної допомоги будь-яким іншим чином не надавала (а.с. 28).
Свідок ОСОБА_8 показала, що знає ОСОБА_9 з 2000 року як сусідку. Коли ОСОБА_10 народила, вона приїхала до матері. Коли дитині виповнилося 3-4 місяці ОСОБА_10 зникла. Прийшла до неї її мати ОСОБА_11 , яка попросила допомоги, показати як готувати суміш, як годувати дитину. Далі бабуся доглядала за дитиною протягом 10 років, матері поруч не було. Восени 2019 року вона бачила поруч з будинком за столиком ОСОБА_10 , яка дуже сварилась. До цього, ОСОБА_10 вона не бачила, де вона мешкала і чим займалась їй не відомо. Був випадок, коли ОСОБА_5 був на автобусній зупинці і вона чула розмову, що хлопці підбурювали його кидатись під колеса. Потім біля магазину АТБ вона бачила як його тряс водій, який розповів, що ОСОБА_5 кидався під колеса. Також він перестав слухатись бабусю.
Свідок ОСОБА_12 відмовилась давати покази у судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_13 показала, що відповідача ОСОБА_9 знає давно, так як вона вчилась разом у одному класі з її донькою. Потім вона поїхала до м. Селидове. Коли через деякий час повернулась, то в неї народився ОСОБА_5 . Виховувала вона його добре, їй у цьому допомагала мати, дитину вона не сварила. Потім вона знову пішла з дому, почала мешкати у м. Покровськ із співмешканцем, але до ОСОБА_5 вона приїжджала. Останнього часу вона мешкає у м. Покровськ. Коли у неї щось є, вона це дає ОСОБА_5 . Знає про це, так як мешкає через один під`їзд та все бачить. Вона бачила як ОСОБА_10 гуляла з ОСОБА_5 на дитячому майданчику. Вона приїжджала до ОСОБА_5 кожний місяць, через місяць, не могла залишити свого співмешканця одного, так як у них там справи, город. Коли ОСОБА_10 приїжджала до матері, то вона мешкала у неї 1-2 тижні. Вона перебуває на пенсії і часто виходить на вулицю та все бачить. ОСОБА_12 говорила їй. Що ОСОБА_5 відомо, що його мати мешкає у м. Покровськ, він їздив до неї у гості. ОСОБА_10 їй не казала, чому вона мешкає у м. Покровськ, а дитина з мамою у м. Мирноград. Коли ОСОБА_10 почала мешкати у м. Покровськ, то почала помагати, привозити солодощі, привозила куртку. Вона виокремила лише за останній рік, так як раніше вона працювала, а зараз перебуває на пенсії і все бачить. Коли народився ОСОБА_5 , то хто саме займався його вихованням вона не знає, але їй відомо, що ОСОБА_14 була його опікуном, так як ОСОБА_10 перебувала у тюрмі. Вона у 2019 році разом з ОСОБА_15 ходили до Виконавчого комітету Мирноградської міської ради, хотіли щоб дитина займалась як усі. Почали збирати документи по усіх інстанціях. Також почали оформлювати путівку на дитину. Цим займалась бабуся, мати в цей момент перебувала у м. Покровськ. Чому цим займалась бабуся, а не мати, вона не знає. ОСОБА_5 дружелюбний, ніколи не дрався, золота дитина. Бабця не хотіла здавати його до інтернату, а хотіла відправити до санаторія.
V. Оцінка суду.
Дослідивши надані суду дані у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 18 та частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України якого, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У випадку виникнення підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема у разі ухилення від своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
При цьому, наведені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідач ОСОБА_1 допустила всі зазначені фактори щодо малолітнього ОСОБА_2 , взагалі самоусунувшись від його виховання протягом більш ніж десяти років, від його утримання весь цей час. Тривалість невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків свідчить про свідоме нехтування нею цими обов`язками.
В судовому засіданні, на підставі даних, наданих Мирноградською центральною міською лікарнею, Мирноградським міським центром зайнятості, органу опіки та піклування Мирноградської міської ради встановлено, що відповідач ОСОБА_1 здорова, протипоказань для працевлаштування не має, але зусиль для працевлаштування не робить, матеріально дитину не забезпечує, взагалі не приймає участі у її вихованні і не цікавиться її життям.
Доказів на підтвердження поважності ухилення від виконання батьківських обов`язків суду не надано.
Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_13 , яка надала суду суперечливі покази, зазначаючи, що вона лише останній рік, перебуваючи на пенсії, знає інформацію про осіб, які живуть поруч, і разом з тим, повідомила суду, що давно знає про належне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. В судовому засіданні встановлено, що ситуація, в якій дитина не проживає з матір`ю, а проживає з бабусею, при цьому мати без поважних причин не виконує батьківські обов`язки, склалась також в родині свідка, що свідчить про її можливість та необхідність виправдати подібну ситуацію у випадку з відповідачем ОСОБА_1 .
Враховуючи всі обставини, задля захисту інтересів малолітнього ОСОБА_2 , суд вважає необхідним позбавити відповідача ОСОБА_9 стосовно нього батьківських прав.
Відповідно до вимог частини третьої статті 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн.
На підставі, ст.ст. 150,164,180 СК України, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 141, 259, 265, 280-288, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позбавити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача ОСОБА_1 здійснювати з 5 березня 2020 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок
Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Щодо строків, визначених у цьому рішенні, застосовуються положення пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Повний текст рішення складений 28 травня 2020 року.

Суддя Т.О.Коваленко