Провадження № 2/679/193/2020
Справа № 679/306/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Базарника Б.І.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м.Нетішин цивільну справу № 679/306/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначив, що під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі у нього із відповідачкою нерідко виникали конфліктні ситуації, так як мала місце несумісність характерів, відсутнім було взаєморозуміння. Досить тривалий час відповідачка негативно ставилась до того, що він приділяв увагу своїй мамі . Зокрема, підтримував її морально та по можливості матеріально. Вказує, що він не міг в конкретній ситуації відмовити своїй мамі в підтримці, адже вона рано втративши чоловіка, його батька, серйозно хворіла. А тому, оскільки мама проживала достатньо далеко від Нетішина, то поїздки до неї були затратними не тільки матеріально, він змушений був витрачати для поїздок і свої відпустки. Під час його поїздок до мами, відповідачці приходилось самостійно опікуватись їхніми двома неповнолітніми дітьми, вести домашнє господарство

В подальшому, як наслідок наведеного відносини між ними стали погіршуватись. Тривалий час сподівався , що відповідачка з розумінням поставився до ситуації в якій він опинився та зрозуміє, що він не зможе відмовитись від надання підтримки мамі. Однак його сподівання не виправдались. Більше того, відповідачка не тільки не змінила свого ставлення до нього, вона стала зловживати його довірою. А саме під час однієї із моїх поїздок до мами вона за їхні спільні кошти отримала дачну ділянку із садовим будиночком, в іншому періоді особисто розпорядилась коштами вирученими від продажу будинковолодіння в с.Головлі Славутського району.

Стверджує, що в 2012 року сторони фактично припинили подружні сімейні стосунки. Після припинення подружніх сімейних стосунків змушені були залишитись проживати в квартирі співвласниками якої були в рівних частках з їхніми дітьми.

Проте за час, що пройшов з моменту припинення подружніх сімейних стосунків жоден із них не приймав мір для відновлення подружніх сімейних стосунків, а тому вважає, що сім`я фактично розпалась,

Також вказує, що він неодноразово пропонував відповідачці розірвати шлюб в органах ДРАЦС, однак відповідачка жодного разу не прийшла, тому змушений звернутись із позовом про розірвання шлюбу до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що вона згодна на розірвання шлюбу з позивачем.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог не встановлено.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 05.02.1983 року, сторони по справі зареєстрували шлюб 05.02.1983 року у Луцькому міському відділі ЗАГС Волинської області, актовий запис №105 (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість.

В силу вимог ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Відповідно до ст.109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Суд з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки встановлено факт припинення між ними сімейних стосунків, відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, який зберігати недоцільно. Таким чином, суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати.

Частиною 1 статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з наведеним, та враховуючи прийняття судом визнання позову відповідачкою до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачуз державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 420,40 гривень (840,80/100*50=420,40).

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 420,40 грн. сплаченого ним судового збору.

Керуючись ст.ст. 105, 109, 110, 88, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 200, 206, 259, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 05.02.1983 року у Луцькому міському відділі ЗАГС Волинської області, актовий запис №105

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок сплаченого ним судового збору відповідно до квитанції №19 від 27.02.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до ч.1 п.15 п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони у справі № 679/306/120:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідачка: ОСОБА_2 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Б.І. Базарник