233 Справа № 233/2512/20
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2020 року Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Мартиненко В. С. , розглянувши позовну заяву Державної установи «Дагестанская таможня», Російська Федерація до ОСОБА_1 про примусове стягнення митних платежів та пені,

В С Т А Н О В И Л А:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулася Державна установа «Дагестанская таможня», Російська Федерація, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість зі сплати митних платежів та пені в загальному розмірі 1216698,63 рублів. В обґрунтування необхідності звернення з такою позовною заявою саме до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області позивач посилався на те, що відповідач є громадянином України та має зареєстроване місце проживання у м. Костянтинівка Донецької області, а цивільне процесуальне законодавство Російської Федерації вимагає пред`явлення даного позову до суду за місцем проживання відповідача. Разом з тим, Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (22 січня 1993 року, м. Мінськ) передбачена можливість громадян кожної з Договірних Сторін, а також інших осіб, що проживають на її території, вільно і безперешкодно звертатися до суду других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи.

Проте у відкритті провадження у справі за вказаним позовом необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтями 496, 497 ЦПК України передбачено, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частинами першою та другою статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони.

Оскільки з матеріалів позовної заяви вбачається, що орган державної влади Російської Федерації звернувся до ОСОБА_1 з адміністративною позовною заявою про стягнення обов`язкових платежів та санкцій, на яку не розповсюджується дія вищенаведених норм права, суд дійшов висновку про те, що вказаний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Державної установи «Дагестанская таможня», Російська Федерація до ОСОБА_1 про примусове стягнення митних платежів та пені.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Частиною другою статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. ч. 4, 7 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Частиною першою статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

На підставі вищенаведених норм права суд дійшов висновку про те, що вимога Державної установи «Дагестанская таможня», Російська Федерація до ОСОБА_1 про примусове стягнення митних платежів та пені не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Керуючись ст.ст. 19, 186, 260, 261, 353, п.п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Державної установи «Дагестанская таможня», Російська Федерація про примусове стягнення митних платежів та пені.

Копію ухвали разом із позовною заявою та всіма доданими до неї документами не пізніше наступного дня після її постановлення надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Вказаний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Суддя