Провадження №2/523/226/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9, в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру в цілому,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Одеської міської ради з вимогою про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 цілому.

Ухвалою суду 27.02.2020 р. судом здійснено заміну відповідача Одеської міської ради на належних відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 18.08.1995 року між нею та ОСОБА_2 , діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №9120, за яким відповідачі продали, а ОСОБА_1 придбала 41/100 частину квартири, загальною площею 51,10 кв.м., корисною площею 48,9 кв.м., яка складається із двох кімнат житловою площею 30,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . На момент укладання вищевказаного договору основною метою було придбання самостійного житлового приміщення, а саме двокімнатної квартири, що має загальну площу 51,1 кв. м., яка на момент проведення правочину становила 41/100 частини одної самостійної квартири АДРЕСА_3 . Проте квартира АДРЕСА_4 НОМЕР_1 була одним самостійним житловим приміщенням, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 19 червня 1995 року та відповідь від 19.06.19 року комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, тобто при укладені договору купівлі-продажу №9120 від 18 серпня 1995 року двокімнатної квартири АДРЕСА_5 , була допущена помилка при оформлені Договору, а саме: вказано 41/100 частини квартири АДРЕСА_6 , а не 41/100 частини квартири 173,174, що призвело до порушення прав власника вищевказаної квартири та неможливості розпоряджатися належним їй майном.

Позивач звернулась до суду з заявою про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутністю, на заочний розгляд справи згодна.

Відповідачі про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином, проте в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, з клопотаннями або заявами не звертались.

Зі згоди позивача справа розглядається в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст.280,281 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.08.1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діючою в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна №9120, за яким ОСОБА_2 , діючи в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 придбала 41/100 частину квартири, загальною площею 51,10 кв.м., корисною площею 48,9 кв.м., яка складається із двох кімнат житловою площею 30,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 10,11).

15.03.1996 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , діючою в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна №13173, за яким ОСОБА_2 , діюча в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_6 придбав квартиру, загальною площею 73,0 кв.м., корисною площею 66,6 кв.м., яка складається із трьох кімнат житловою площею 39,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 . (а.с. 17,18).

Згідно технічного паспорту, реєстраційний номер 142 пр-76-3051 від 16.06.2016 року, замовником якого зазначено ОСОБА_1 , квартира АДРЕСА_1 складається із двох кімнат, загальною площею 51,1 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м. (а.с. 12,13)

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, вих №25 від 05.06.2019 року, та посвідки на постійне проживання вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 29.09.2010 р. та зазначена як власник житлового приміщення. (а.с.6,8)

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 19 червня 1995 року та відповіді комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради від 19.06.2019 року, двокімнатна квартира, що має загальну площу 51,1 кв. м. раніше становила 41/100 частини одної самостійної квартири АДРЕСА_3 , яка мала загальну площу 124.2 кв.м, і в цілому складалася із: 1-коридор (7.3 кв.м), 2-житлова (19.0 кв.м), 3- житлова (11.5 кв.м), 4-кухня (7,5 кв.м), 5- туалет (1.0 кв.м), 6- ванна (2.6 кв.м), 7 - коридор (15.8 кв.м), 8-ванна (2.6 кв.м), 9- туалет (1.0 кв.м), 10-кухня (7.4 кв.м), 11- житлова ( 9.3 кв.м), 12-житлова (19.0 кв.м), 13-житлова, (11.5 кв.м), але фактично - це були дві окремі квартири АДРЕСА_8 загальною площею 73,0 кв.м (59/ НОМЕР_2 ) та № 174 - 51,1 кв.м ( 41/100). (а.с. 14, 24-25)

Відповідно до висновку КП «БТІ» ОМР щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна: квартири АДРЕСА_3 на два самостійних об`єкта №473372.72 від 16.06.2016 року, було поділено квартиру АДРЕСА_9 на два самостійних об`єкта, між власниками, а саме: квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 51,1 кв.м, складається із : 1-коридор, 2,3 - жилі кімнати, 4 - кухня. 5-туалет, 6- ванна кімната, 7 - балкон, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 9120 від 18.06.1995 року; квартира АДРЕСА_8 , загальною площею 73,0 кв.м складається із : 1- коридор, 2- ванна, 3- туалет, 4- кухня, 5,6,7 - житлові кімнати, що належить ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу № 13173 від 15.03.1996 року. (а.с.15)

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів.

На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК Українивипадках.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що сторони під час укладання договору купівлі-продажу двокімнатної квартири, у будинку АДРЕСА_10 , мали на меті саме продаж квартири, яка має загальну площу 51,1 кв. м. і складала 41/100 частини квартир 173,174, загальною площею 124,2 кв.м., відповідно з яких квартирі АДРЕСА_8 належить частка 59 АДРЕСА_11 100, а квартирі АДРЕСА_6 - АДРЕСА_12 / АДРЕСА_13 .

Враховуючи те, що в 41/100 частини входить площа саме квартири АДРЕСА_6 , тому вимога позивача є обгрунтованою і за нею необхідно визнати право власності саме на вказану квартиру.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,280 - 284, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру в цілому - задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідка на постійне місце проживання України,серії НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51.1 кв.м і складається із : 1-коридор, 2,3 - жилі кімнати, 4 - кухня, 5-туалет, 6- ванна кімната, 7 - балкон, на підставі договору купівлі-продажу № 9120 від 18.08.1995 року, в цілому.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення складено 15.06.2020р.

Суддя: