ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року

м.Суми

Справа №583/4590/19

Номер провадження 22-ц/816/1345/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.

у присутності :

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Діброви Костянтина Юрійовича

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2020 року, ухваленого у складі судді Плотникової Н.Б. у м. Охтирка, повний текст якого складено 03 квітня 2020 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 3,7156 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельну ділянку площею 2,00 га, надану для ведення особистого селянського господарства на території Бугруватської сільської ради Охтирського району Сумської області, грошові збереження, трактор моделі ЮМЗ 6КМ державний номерний знак НОМЕР_1 .

За інформацією, наданою Охтирською районною державною нотаріальною конторою в листі від 28 серпня 2019 року, після смерті ОСОБА_4 відкрито спадкову справу № 251/2018. Крім його заяви про прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини були подані також його братами: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Померла ОСОБА_4 була особою похилого віку, останні роки часто хворіла та потребувала постійної сторонньої допомоги. Влітку 2018 року ОСОБА_4 були поставлені діагнози: гепатоспленомегалія, синдром портальної гіпертензії, абсцес селезінки, хронічна анемія, кардіосклероз, екстрасистологічна аритмія. Доглядом ОСОБА_4 , забезпеченням її ліками, продуктами, побутовим обслуговуванням займався він. У 2018 році ОСОБА_4 було проведено операцію, на проведення якої ним витрачено кошти в сумі близько 43000 грн., а також близько 5000 грн. на придбання медичних препаратів.

Крім того, ним постійно покращувалися житлові умови матері за місцем її проживання АДРЕСА_1 .

Після смерті матері за його рахунок було здійснено поховання, проведено поминальні обіди.

Про безпорадний стан матері, постійну потребу її в лікуванні та догляді було відомо його братові ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_2 , проте жодної матеріальної чи іншої допомоги матері він не надавав і навіть не мав наміру надавати.

Вважає, що відповідач, як спадкоємець за законом, ухилявся від надання допомоги матері за життя, хоча мати через свій похилий вік та тяжкі хвороби перебувала у безпорадному стані та потребувала від своїх дорослих дітей будь-якої допомоги.

Посилаючись на вищевказані обставини, просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті непрацездатної матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав, визначених у ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення за необґрунтованістю вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 ухилявся від надання допомоги матері ОСОБА_4 , яка через похилий вік, тяжкі хвороби була у безпорадному стані, хоча таку можливість він мав. Вказує, що суд першої інстанції не дослідив всебічно і повно наявні у справі докази, не врахував докази у їх сукупності, оскільки зокрема, не надав належної оцінки доказам, що підтверджують факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, її потребу у лікуванні, отримання нею допомоги виключно зі сторони позивача, а також відсутність такої допомоги зі сторони ОСОБА_2 . Крім того, судом першої інстанції не враховано, що в обґрунтування понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу останнім не надано розрахунку наданих адвокатом послуг, а тому вважав, що вимога відповідача у цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, відповідача та його представника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги матері ОСОБА_4 , а також те, що мати за життя перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги від відповідача, що могло б бути підставою для усунення відповідача від права на спадкування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 мати позивача та відповідача по справі ( т. 1, а. с. 8).

Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,85 га, що належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 листопада 2005 року, земельну ділянку площею 2,1 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бугруватської сільської ради, що належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №180112, земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Бугруватської сільської ради, що належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 016522, грошові зберігання з відповідними процентами та компенсаційними виплатами, трактор моделі ЮМЗ 6 КМ, заводський номер НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_1 , що належали ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 листопада 2005 року (т. 1, а. с. 9-14).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З інформаційної довідки Охтирської районної державної нотаріальної контори від 26 грудня 2019 року №716/01-16 та копії спадкової справи №251/2018 вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №251/2018 на підставі заяв про прийняття спадщини, поданих синами померлої ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Інші спадкоємці не зверталися із заявами про прийняття спадщини та/або про відмову від спадщини. Заповіт в нотаріальній конторі та в Бугруватській сільській раді не посвідчувався. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (т. 1, а.с. 98-119).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 за час спільного проживання з матір`ю надавав їй допомогу, забезпечував належні умови життя, опікувався її лікуванням та утриманням, що підтверджується довідкою Бугруватського старостинського округу Чернеччинської сільської ради від 27серпня 2019 року №02-20-351 (т. 1, а.с. 26), а також показаннями свідків в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що з 03 липня 2018 року по 16 липня 2018 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в міському центрі молоінвазивної хірургії та ендоскопії м. Харків, їй було встановлено діагноз: гепатоспленомегалія, синдром портальної гіпертензії, абсцес селезінки, хронічна анемія, кардіосклероз, екстрасистологічна аритмія. 04 липня 2018 року їй була проведена операція, та 16 липня 2018 року хвора в задовільному стані була виписана під нагляд лікарів за місцем проживання з рекомендацією дотримуватися дієти та режиму харчування, обмежити фізичне навантаження, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № НОМЕР_5 від 16 липня 2018 року (т. 1, а.с. 96). З 15 серпня 2018 року по 19 серпня 2018 року ОСОБА_4 знаходилась на стаціонарному лікуванні в комунальному закладі «Охтирська центральна районна лікарня», де ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №7756 від 17 грудня 2019 року (т. 1, а.с. 95).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, провадження № 61-14655св18; у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18, провадження № 61-1419св20, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 371/139/18 провадження № 61-5201св19.

Звертаючись до суду із вимогами про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтував тим, що за життя їх з відповідачем мати через похилий вік та тяжкі хвороби перебувала у безпорадному стані, у зв`язку з чим потребувала стороннього догляду та допомоги від своїх дітей. Він за власні кошти без матеріальної допомоги своїх братів здійснював догляд, утримання, лікування хворої матері, забезпечував умови її проживання. Також ним самостійно понесено усі матеріальні витрати, пов`язані з поховання матері та поминальними обідами. Відповідач ухилявся від надання допомоги матері, а тому його необхідно усунути від права на спадкування з підстав, визначених частиною п`ятою ст.1224 Цивільного Кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 , всупереч вищезазначених вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок похилого віку та наявних захворювань ОСОБА_4 перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги саме від ОСОБА_2 . Крім того позивачем не доведено факту умисного ухилення відповідачем від надання допомоги матері.

Отже, за встановлених обставин справи, відсутні правові підстави для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом за частиною 5 статті 1224 ЦК України, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Дібровою К.Ю. надавалася професійна правнича допомога ОСОБА_2 . Повноваження представника ОСОБА_2 адвоката Діброви К.Ю. підтверджено ордером від 02 грудня 2019 року (т. 1, а.с. 45).

На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу надано належні докази, а саме: квитанцію до прибуткового касового ордеру від 30 березня 2020 року та акт виконаних робіт від 30 березня 2030 року (т. 2, а.с. 3, 4).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн, оскільки вказаний розмір відповідає співмірності витрат із зазначеними у частині 4 ст. 137 ЦПК України критеріями. Судом при визначенні вказаної суми враховано критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності там необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 10 червня 2020 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: С.Г.Хвостик

Т.А.Левченко