Справа № 243/4844/20
Провадження № 2/243/1706/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Слов`янськ

Суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Старовецький В.І., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за участю осіб, що беруть участь у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю особи, щодо якої вживаються заходи забезпечення позову ОСОБА_4 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання укладеною Додаткової угоди від 21 квітня 2020 року до Договору оренди від 01 червня 2017 року.

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом заборони ОСОБА_4 :

1. Чинити перешкоди Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у користуванні нежитловими будівлями та спорудами бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять:

- А-1 гуртожиток 244,5 кв.м.: Ам мансардаї 10,3 кв.м; А прибудова 43 кв.м., А1 прибудова 14,9 кв.м., А2 ганок 8,3 кв.м.,;

- Б-1 кафе 445,6 кв.м.: Бм мансарда 149,3 кв.м., Б погріб 15,9 кв.м., Б1 погріб 11,2 кв.м., Б2 вхід в погріб 9 кв.м., Б3 вхід в погріб кв.м., Б4 веранда 81,7 кв.м., Б5 щітова 1,3 кв.м., Б6 прибудова 25 кв.м., Б7 прибудова 11,1 кв.м., Б8 тераса 69,6 кв.м., Б9 ганок 2,6 кв.м.;

- В-1 сушка-пральня 26,4 кв.м.;

- Г-1 спальний корпус № 1 353,7 кв.м.: Г веранда 21,4 кв.м., Г1 веранда 66 кв.м., Гм мансарда 106,2 кв.м.;

- Г2 ганок 4,1 кв.м.; Г3 ганок 2,5 кв.м.; Д-1 фільтровально-насосна будівля 46,3 кв.м.; Е-2 адміністративний корпус 723,1 кв.м., Ем мансарда 63,4 кв.м., Е2 прибудови 134,6 кв.м, 307,1 кв.м., 130,4 кв.м., 42,3 кв.м., 9,7 кв.м.;

- К сторожка 8,3 кв.м., М-1-1 водокачка 20,8 кв.м., М прибудова 4,4 кв.м., Ш-2 спальный корпус 396,9 кв.м.: Ш мансарда 34,9 кв.м., Ш1 балкон 10,8 кв.м., Ш2 балкон 6,4 кв.м., ШЗ балкон 6,4 кв.м., Ш4 балкон 10,8 кв.м., Ш5 балкон 11,8 кв.м., Ш6 балкон 11,8 кв.м., Ш7 балкон 41,1 кв.м., Ш78 балкон 11,8 кв.м., Ш9 балкон 11,8 кв.м.;

- У-1-1 спальний корпус 256,8: У веранда 22,0 кв.м., У1 веранда 21,4 кв.м., У2 прибудова 3,5 кв.м., УЗ ганок 2,8 кв.м., У4 ганок 2,9 кв.м., У5 ганок 1,1 кв.м., У6 ганок 3,2 кв.м., У7 ганок 1,3 кв.м., У8 навіс 15,3 кв.м.;

- Ж навіс для шашликів 46,9 кв.м., З альтанка 27,7 кв.м., И альтанка 27,7 кв.м., Л котельня 30,9 кв.м., Н альтанка 9,3 кв.м.. П навіс 218,3кв.м., Е-1-2 спальний корпус 245,4 кв.м.: е4-7 тераса 23,3 кв.м., е1 тераса 40,8 кв.м., е2 тераса 27,9 кв.м., е3 ганок 10,3 кв.м., е4-7 балкон 36,4 кв.м., О1-1 спальний корпус 386,2 кв.м., О1 веранда 28,8 кв.м., О2 веранда 26,5 кв.м., О3 ганок 10,0 кв.м, О4 ганок 7,9 кв.м, О5 ганок 1,90 кв.м, О6 ганок 1,7 кв.м, О7 ганок 1,1 кв.м, Р1-1 спальний корпус 342,5 кв.м., Р ганок 6,6 кв., С навіс 37,7 кв.м., Т навіс 33,6 кв.м., Ф басейн 135,1 кв.м., Ф1 басейн 41,0 кв.м., Ф2 басейн 151,3 кв.м., X навіс 43,9 кв.м.;

- Ц убиральня 12,6 кв.м.: Ц ганок 1,3 кв.м., Ц1 ганок 1,3 кв.м., Я навіс-бар 86,4 квм., Я1 навіс 39,1 кв.м, № 1 огорожа 415,6 кв.м., № 2 вимощення 1475,0 кв.м, № 3 огорожа 217,4 кв.м.

2. Виселяти Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 із нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять:

- А-1 гуртожиток 244,5 кв.м.: Ам мансарда 110,3 кв.м; А прибудова 43 кв.м., А1 прибудова 14,9 кв.м., А2 ганок 8,3 кв.м.;

- Б-1 кафе 445,6 кв.м.: Бм мансарда 149,3 кв.м., Б погріб 15,9 кв.м., Б1 погріб 11,2 кв.м., Б2 вхід в погріб 9 кв.м., БЗ вхід в погріб кв.м., Б4 веранда 81,7 кв.м., Б5 щітова 1,3 кв.м., Б6 прибудова 25 кв.м., Б7 прибудова 11,1 кв.м., Б8 тераса 69,6 кв.м., Б9 ганок 2,6 кв.м.;

- В-1 сушка-пральня 26,4 кв.м., Г-1 спальний корпус № 1 353,7 кв.м.: Г веранда 21,4 кв.м., Г1 веранда 66 кв.м., Гм мансарда 106,2 кв.м., Г2 ганок 4,1 кв.м.. ГЗ ганок 2,5 кв.м., Д-1 фільтровально-насосна будівля 46,3 кв.м., Е-2 адміністративний корпус 723,1 кв.м., Ем мансарда 63,4 кв.м., Е2 прибудови 134,6 кв.м, 307,1 кв.м., 130,4 кв.м., 42,3 кв.м., 9,7 кв.м.;

- К сторожка 8,3 кв.м., М-1-1 водокачка 20,8 кв.м., М прибудова 4,4 кв.м.. Ш-2 спальный корпус 396,9 кв.м.: Ш мансарда 34,9 кв.м., Ш1 балкон 10,8 кв.м., Ш2 балкон 6,4 кв.м., ШЗ балкон 6,4 кв.м., Ш4 балкон 10,8 кв.м., Ш5 балкон 11,8 кв.м., Ш6 баалкон 11,8 кв.м., Ш7 балкон 41,1 кв.м., Ш78 балкон 11,8 кв.м., Ш9 балкон 11,8 кв.м.;

- У-1-1 спальний корпус 256,8: У веранда 22,0 кв.м., У1 веранда 21,4 кв.м., У2 прибудова 3,5 кв.м., УЗ ганок 2,8 кв.м., У4 ганок 2,9 кв.м., У5 ганок 1,1 кв.м., У6 ганок 3,2 кв.м., У7 ганок 1,3 кв.м., У8 навіс 15,3 кв.м.;

- Ж навіс для шашликів 46,9 кв.м., З альтанка 27,7 кв.м., И альтанка 27,7 кв.м., Л котельня 30,9 кв.м., Н альтанка 9,3 кв.м.. П навіс 218,3кв.м., Е-1-2 спальний корпус 245,4 кв.м.: е4-7 тераса 23,3 кв.м., е1 тераса 40,8 кв.м., е2 тераса 27,9 кв.м., е3 ганок 10,3 кв.м., е4-7 балкон 36,4 кв.м., О1-1 спальний корпус 386,2 кв.м., О1 веранда 28,8 кв.м., О2 веранда 26,5 кв.м., О3 ганок 10,0 кв.м, О4 ганок 7,9 кв.м, О5 ганок 1,90 кв.м, О6 ганок 1,7 кв.м, О7 ганок 1,1 кв.м, Р1-1 спальний корпус 342,5 кв.м., Р ганок 6,6 кв., С навіс 37,7 кв.м., Т навіс 33,6 кв.м., Ф басейн 135,1 кв.м., Ф1 басейн 41,0 кв.м., Ф2 басейн 151,3 кв.м., X навіс 43,9 кв.м.;

- Ц убиральня 12,6 кв.м.: Ц ганок 1,3 кв.м., Ц1 ганок 1,3 кв.м., Я навіс-бар 86,4 квм., Я1 навіс 39,1 кв.м, № 1 огорожа 415,6 кв.м., № 2 вимощення 1475,0 кв.м, № 3 огорожа 217,4 кв.м.

Заява мотивована тим, що співпозивачі орендар ФОП ОСОБА_1 та двоє орендодавців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись із позовом до відповідача - третього орендодавця ОСОБА_4 про визнання укладеною Додаткову угоду від 21.04.2020 року до Договору оренди від 1 червня 2017 року. Предметом Договору оренди від 1 червня 2017 року є нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для подання позовної заяви стала обставина відмови ОСОБА_4 укладати Додаткову угоду від 21.04.2020 року до Договору оренди від 1 червня 2017 року, яка передбачає продовження строку дії цього Договору оренди до 29 травня 2023 року та залишення без змін інших умов Договору оренди. Із листа-відповіді ОСОБА_4 на пропозицію ФОП ОСОБА_1 вбачається, що відповідач висловила вимогу до ФОП ОСОБА_1 припинити усі нібито незаконні дії, пов`язані з користуванням комплексом нежитлових будівель та споруд, та повернути належну їй частку. Відповідно до умов Договору оренди від 1 червня 2017 року орендар ФОП ОСОБА_1 використовує базу відпочинку у своїй господарській діяльності. Так, згідно з наданою до позову випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 є здійснення діяльності готелів та подібних об`єктів нерухомості тимчасового розміщення, надання послуг харчування. Відтак, внаслідок невизнання відповідачем факту продовження договірних відносин і переважного права на укладення договору оренди на новий строк, існує ризик безпідставного виселення суб`єкта господарювання із орендованого майна, що може призвести до негативних наслідків. Вказане призведе до фактичного припинення єдиного здійснюваного ФОП ОСОБА_1 виду підприємницької діяльності, що в свою чергу спричинить значної шкоди інтересам трудового колективу фізичної особи-підприємця. Із податкового розрахунку сум доходу ФОП ОСОБА_1 , нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого із них податку за 1 квартал 2020 року (форма №1ДФ), вбачається, що за трудовими договорами у позивача постійно працює 24 особи, сума виплаченого доходу на користь працівників становить 326 417,00 гривень. Враховуючи, що для м. Святогірськ із населенням менше 5 тис. пріоритетним напрямком соціально-економічного розвитку є саме сфера туризму, відповідно, для міста із невеликою кількістю населення суттєву роль відіграє постійне

працевлаштування у туристичній сфері кожного мешканця. З урахуванням негативних чинників впливу, обумовлених поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 в Україні, спричиненої коронавірусом ІНФОРМАЦІЯ_1 -2, соціально важливим є подальше забезпечення роботою кожного працівника в туристичній галузі, а особливо в невеликому місті. Отже, у разі припинення ФОП ОСОБА_1 користування базою відпочинку існує обґрунтований ризик скорочення працівників, задіяних на відповідній роботі та залишення без засобів для існування в кризовій ситуації, як мінімум 24 родин найманих працівників фізичної особи-підприємця. Оскільки відповідачем не визнаються права ФОП ОСОБА_1 на оренду бази відпочинку, в порушення вимог ч. 1 ст. 777 ЦК України, які гарантують позивачеві продовження договірних відносин та переважне право на укладення договору оренди на новий строк, вказані дії змушують ОСОБА_1 звернутися із даною заявою про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд прийшов до наступних висновків.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснює, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття

цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.01.2008 року, виданого Святогірською міською радою та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.01.2008 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить ј частка нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять: кафе, Б-1, 361,0 кв.м.; сушка-пральня, В-1, 24,1 кв.м.; спальний корпус, Г-1, 334,2 кв.м.; свердловина-водокачка, М-1, 17,8 кв.м.; спальний корпус, О-1, 222,5 кв.м.; спальний корпус, Р-1, 263,7 кв.м.; спальний корпус, У-1, 168,9 кв.м.; навіс для шашликів, Ж; сауна, Е-1, 108,5 кв.м.; басейн, Ф; навіс-бар, Я; огорожа, 1 гуртожиток, А-1, 242,2 кв.м.; фільтровально-насосна будівля, Д, 34,8 кв.м.; адміністративний корпус, Е-1, 90,8 кв.м.; альтанка, З; альтанка, І; басейн, Ф.

В матеріалах даної справи міститься письмова відповідь ОСОБА_4 від 30.04.2020 року Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на Лист щодо укладання Додаткової угоди від 21.04.2020 року до Договору оренди від 1 червня 2017 року, згідно якої ОСОБА_4 зазначає, що вона ніколи не підписувала та не передавала ФОП ОСОБА_1 в орендне користування нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель та споруд, на період з 01.06.2017 року по 30.05.2020 року; ніколи не дозволяла ФОП ОСОБА_1 передавати комплекс нежитлових будівель та споруд стороннім особам, та ніколи не уповноважувала на вчинення таких дій інших осіб. Станом на сьогодні (30.04.2020 року) користування ФОП ОСОБА_1 нерухомим майном - комплексом нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд» є незаконним, та таким що порушує права ОСОБА_4 як співвласника цього майна, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до прокуратури та поліції з заявою про протиправні дії. ОСОБА_4 за будь-яких умов та обставин не має намірів передавати будь-кому в користування належну їй частку у комплексі нежитлових будівель та споруд, відтак не вбачає підстав для задоволення пропозиції ФОП ОСОБА_1 про укладення Додаткової угоди до Договору оренди. Крім того, ОСОБА_4 вимагала припинення усіх незаконних дій пов`язаних з користуванням комплексом нежитлових будівель та споруд, та повернути належну їй частку.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 319 ЦК України визначено зміст права власності, який полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція) кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 38 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) Cуд повторює, що стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як «окремі», тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (пункт 106 рішення Європейського суду з прав людини від 08.07.1986, серія A, № 102 «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства» (Lithgow and Others v. the United Kingdom).

Як зазначено в п. п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз`яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98).

ФОП ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову просить вжити заходи стосовно ОСОБА_4 , які полягають у забороні останній чинити перешкоди заявнику у користуванні нежитловими будівлями та спорудами бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованими за адресою: АДРЕСА_1 та виселяти заявника із зазначених будівель, проте належних доказів, які підтверджують можливі вказані дії з боку ОСОБА_4 заявником не надано. Тобто, фактично заява ФОП ОСОБА_1 ґрунтується на припущеннях щодо вчинення їй будь-яких перешкод та виселення.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки заявник звертаючись до суду із даною заявою не довів суду наявність підстав для забезпечення позову, не аргументував належними доказами причини, у зв`язку із якими його потрібно забезпечувати, його співмірність із позовними вимогами.

Керуючись ст.ст. 316-317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 149, 153, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за участю осіб, що беруть участь у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю особи, щодо якої вживаються заходи забезпечення позову ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду В.І. Старовецький