ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м.Суми

Справа №591/2037/19

Номер провадження 22-ц/816/1137/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Сумська міська рада в особі управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, виконавчий комітет Сумської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Сидоренко А.П. в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення виготовлено 02 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради в особі управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради, в якому просить визнати його основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що згідно ордеру на житлове приміщення № 1232 від 20 квітня 1998 року, виданого ОСОБА_2 , останньому було надано право на вселення та право для подальшого здійснення приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 був вселений та зареєстрований в даній квартирі з 21 квітня 1998 року. У 2000 році ОСОБА_2 виїхав до Німеччини та перестав проживати і бути зареєстрованим у вказаній квартирі. ОСОБА_1 зазначає, що з 2000 року він є єдиним наймачем вказаної квартири. Квартира є неприватизованою та перебуває на балансі Сумської міської ради. У січні 2019 року він звернувся до Департаменту забезпечення ресурсних платежів з проханням визнати його наймачем даної квартири, проте йому було відмовлено.

Вважає, що оскільки він поселився до спірної квартири та був в ній зареєстрований зі згоди основного квартиронаймача ОСОБА_2 , постійно проживав з 1998 року і до виїзду останнього до Німеччини, та він як член сім`ї вів з ним спільне господарство і тому, на його думку, він є основним квартиронаймачем.

Посилаючись на вказані обставини, просить позов задовольнити.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 19 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить повністю скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував того, що з огляду на положення ст. 91 ЖК Української РСР відсутні підстави вважати його піднаймачем, так як у карточці прописки «у відмітках про прописку» відсутні відомості про піднайм.

Посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену у постанові № 645/4988/16-ц від 20 червня 2019 року, вважає, що оскільки, ведення спільного господарства між ОСОБА_2 та ним, сторони по справі не оспорюють (ремонт, придбання харчів, оплата комунальних послуг), та з наданих довіреностей та листів вбачається, що ОСОБА_2 визнає його членом своєї сім`ї, інше житло за позивачем відсутнє, а тому, на його думку, позов підлягає задоволенню.

Вважає, що суд першої інстанції під час вирішення спору про право користування жилим приміщеннями осіб, які вселилися до наймача, не з`ясував обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між вказаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, тривалість часу їх проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу Сумська міська рада та виконавчий комітет Сумської міської ради, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Лобанова М.Б., який підтримав апеляційну скаргу, представника Сумської міської ради та виконавчого комітету Сумської міської ради Чувакову О.О., яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання його основним наймачем спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів належності його до членів сім`ї та ведення спільного господарства з наймачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до ордеру № 1232 від 20 квітня 1998 року ОСОБА_2 отримав право на вселення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі за вказаною адресою з 21 квітня 1998 року (а. с. 5,6, 8). Відповідно до поквартирної картки та картки прописки наймачем зазначений ОСОБА_2 , який в квартирі не зареєстрований, а позивач ОСОБА_1 - піднаймачем (а. с. 5, 6).

З довідки ОСББ «Миру 36» про склад сім`ї наймача квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення вбачається, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 постійно мешкає і має право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_1 (наймач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації - 21 квітня 1998 року(а.с.9).

ОСОБА_1 08 вересня 1990 року уклав шлюб з ОСОБА_3 (а. с. 64). ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є сестрою та братом (а. с. 72).

23 жовтня 2018 року ОСОБА_2 в листі-згоді зазначає, що 11 лютого 1998 року він отримав ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 для вселення та для подальшого здійснення приватизації цієї квартири. Після отримання ордеру він вселився в квартиру та проживав там до 2000 року. У 2000 році виникла необхідність від`їзду до Німеччини, тому він прийняв рішення надати у користування та проживання згадану квартиру родичу, громадянину України ОСОБА_1 . Виходячи з викладеного та відсутністю необхідності використання права на приватизацію даної квартири, не заперечує проти приватизації, та дає згоду на її здійснення ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно з ч. 1 ст. 99 ЖК Української РСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК Української РСР).

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

За ступенем родинного зв`язку ОСОБА_1 не відноситься до визначених у ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР членів сім`ї наймача ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог про визнання його основним наймачем спірної квартири не надав суду належних і достовірних доказів, які б підтверджували, що з моменту його вселення до спірного житлового приміщення він вів з наймачем спільне господарство та тривалий час проживав з ним. Крім того, з поквартирної картки вбачається, що у спірній квартирі він був зареєстрований як піднаймач. Сам наймач ОСОБА_2 згідно даних поквартирної картки в квартирі не зареєстрований. Те, що він надав у користування вказану квартиру позивачу та не заперечував проти здійснення приватизації квартири останнім, не є підставою для виникнення у позивача права на визнання його основним наймачем.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо застосування позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 645/4988/16-ц від 20 червня 2019 року, колегія суддів зазначає, що вказаним доводам вже надана оцінка судом першої інстанції, який вірно зазначив, що вказана правова позиція не може бути застосована до спірних правовідносин, так як у справі № 645/4988/16-ц спір стосувався визнання права на користування квартирою осіб, які є членами сім`ї померлого наймача та мали зареєстроване місце проживання за іншою адресою, а тому не можна вважати, що правовідносини є аналогічними даній справі.

Згідно ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 червня 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик