головуючий у суді І інстанції Хоменко В.С.
провадження № 22-ц/824/6529/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Київ від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання незаконним рішення, дій та бездіяльності, припинення дії, зобов`язання вчинити дії, зміна правовідношення та припинення правовідношення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Голосіївська РДА в м. Києві), ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання незаконним рішення, дій та бездіяльності, припинення дії, зобов`язання вчинити дії, зміну правовідношення та припинення правовідношення.

Упродовж розгляду судом першої інстанції позивач неодноразово змінював та уточнював позовні вимоги. Остаточні вимоги, які були предметом розгляду судом першої інстанції є:

- визнати незаконними рішення, дії чи бездіяльність Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо видачі ордеру на зайняте (невільне) житлове приміщення іншій особі, що потягло за собою як наслідок в подальшому вчинення особами протиправних дій щодо квартири АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та скасувати договір (угода) К/П квартири АДРЕСА_1 від 06.06.2000, реєстраційний номер 1460, посвідчений приватним нотаріусом Криворучком В.П. на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у зв`язку із арештом нерухомого вищезазначеного майна, зареєстрованого 27.06.2008 за № 7472391 реєстратором першої Київської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 ;

- визнати право спадкування нерухомого майна однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі ст. 1261 ЦК України за законом спадкоємцю ОСОБА_1 від спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На обґрунтування позовних вимог вказував, що Голосіївською РДА в м. Києві відповідачу ОСОБА_2 був виданий ордер на зайняте (невільне) житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживав його батько ОСОБА_6 .

Зазначав, що згідно із ордером № 14-к від 08.01.1990, виданим на підставі рішення Виконавчого Комітету Київської міської ради народних депутатів м. Києва № 1153 від 26.12.1989, житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 було передано у власність ОСОБА_6 - батьку позивача.

Вказував, що його батько самостійно з квартири не виселявся та фактично володів усіма правами й виконував обов`язки наймача квартири АДРЕСА_1 .

Проте Голосіївською РДА в м. Києві через незаконні рішення, дії та бездіяльність були порушені житлові права його батька ОСОБА_6 видачею ордеру іншій особі на зайняте (невільне) житлове приміщення, що в подальшому призвело до отримання незаконного рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

За наведених обставин, позивач вважає, що діями відповідачів були порушені права його батька на користування спірною квартирою, а відтак порушені його права на спадкування після смерті його батька ОСОБА_6 , якого визнано померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ., нерухомого майна однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі ст. 1261 ЦК України за законом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання незаконним рішення, дій та бездіяльності, припинення дії, зобов`язання вчинити дії, зміна правовідношення та припинення правовідношення відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що порушення прав позивача ОСОБА_1 полягає у позбавленні його батька, володільця квартири АДРЕСА_1 , можливості реалізувати своє право на приватизацію та своєчасно отримати свідоцтво про право власності на житло.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримували доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Вказували, що діями відповідачів порушується законне право позивача, передбачене ст. 1261 ЦК України.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про отримання судових повісток.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено порушення його права на спадкування однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі ст. 1261 ЦК України як спадкоємця за законом першої черги, оскільки знайшли своє підтвердження лише обставини щодо набуття спадкодавцем права користування спірною квартирою, а не права власності на указану квартиру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом установлено, що на підставі рішення № 1153 Виконкому Київської міської ради народних депутатів від 26.12.1989 «Про надання жилих приміщень громадянам, будинки яких підлягають знесенню за планом реконструкції м. Києва та стають на капітальний ремонт» ОСОБА_6 як одинаку було надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується ордером №14 серія К від 08.01.1990 року.

22.07.1993 ОСОБА_6 виписаний з вказаної квартири у зв`язку зі смертю.

03.08.2006 рішенням Голосіївського районного суду м. Києва скасовано запис акта про смерть №46 від 11.01.1993 року, виданого Печерським РУЮ м. Києва та свідоцтво НОМЕР_1 про смерть ОСОБА_6 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2006 ОСОБА_6 визнано безвісно відсутнім з 01.01.2000.

21.11.2013 року Голосіївським районним судом м. Києва прийнято рішення про оголошення ОСОБА_6 померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі вказаного рішення 08.04.2014 року було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_6 , Серії НОМЕР_2 .

29.04.2014 Другою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №313/2014 після померлого ОСОБА_6 .

Згідно із довідкою Другої київської державної нотаріальної контори №2262/02-14 гр. ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька гр. ОСОБА_6 , як спадкоємець за законом.

Таким чином, ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу, тобто такі, що нерозривно пов`язані з його особою і у зв`язку з цим не можуть бути виконані іншою особою.

Як убачається із матеріалів справи, згідно з останніми уточненнями позовних вимог, позивач ОСОБА_1 звернувся за захистом свого права на спадкування за законом нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 його батька ОСОБА_6 . А підставою заявлення позову до відповідачів позивачем зазначені дії, якими як вважає позивач були порушені права його батька щодо користування спірною квартирою та можливістю здійснити своє право на набуття у власність спірної квартири.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що батько позивача, у встановленому законом порядку право власності на спірну квартиру не набув, тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на неї у порядку спадкування після смерті батька.

В силу положень ст. 1218 ЦК України спадкування можливе тільки на те майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті. Оскільки спадкодавець ОСОБА_6 за життя не набув право власності на спірну квартиру, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на квартиру у порядку спадкування за законом.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо видачі ордеру на зайняте (невільне) житлове приміщення іншій особі, що потягло за собою як наслідок в подальшому вчинення особами протиправних дій щодо спірної квартири та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на спірну квартиру на ім`я відповідача ОСОБА_2 , скасування договору (угоди) К/П указаної квартири на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у зв`язку із арештом нерухомого вищезазначеного майна, зареєстрованого 27.06.2008 за № 7472391 реєстратором першої Київської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 , позивач зазначав, що указаними діями були порушені права спадкодавця.

Однак, позивач не наділений законом на звернення з позовом за захистом порушених прав спадкодавця, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Так, у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать, що спадкодавець мав намір та розпочав процедуру приватизації житла, право на продовження якої мав би позивач.

Як вбачається із наданого до матеріалів справи тексту рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2006 ОСОБА_6 визнано безвісно відсутнім з 01.01.2000.

Відповідно до розпорядження представника Президента України у Московському районі м. Києва № 83 від 03.02.1993 ОСОБА_2 надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на підставі якого 04.02.1993 останній отримав ордер № 38615 Серія Б.

Розпорядженням органу приватизації № 22787 від 18.11.1999 спірну квартиру передано ОСОБА_2 у приватну власність.

Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 06.06.2000, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , останні купили в рівних частках спірну квартиру, яка належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району м. Києва 18.11.1999 згідно із розпорядженням № 22787 від 18.11.1999, зареєстрованим в БТІ 06.12.1999 за № 4743.

Як убачається із свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 08.04.2014 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.02.2007 у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 про визнання ордеру недійсним, недійсною приватизації та скасування рішення, про визнання права користування житловим приміщенням у задоволенні позову відмовлено. Зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що на момент видачі ордера ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6 був відсутній в квартирі з нез`ясованих причин. ОСОБА_1 періодично цікавився життям свого батька і звернувся з пошуками останнього лише у 2004 році. Доказів того, що ОСОБА_1 проживав разом із батьком у квартирі АДРЕСА_1 , користувався нею та доглядав за квартирою з моменту вселення суду не було надано. Тому, указаним судовим рішенням було встановлено, що на момент надання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 квартира була вільною.

Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.11.2012 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління юстиції м. Києва про визнання записів і договору купівлі-продажу недійсними, виселення та поновлення прав, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.01.2013 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.02.2013, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на обставини, встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.06.2011 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання ордеру недійсним, розпорядження, поновлення права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання добросовісними набувачами квартири та права власності на квартиру в рівних частках, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.02.2012, у задоволенні первісного та зустрічного позову було відмовлено.

Вказані рішення мотивовані тим, що записи до особового рахунку квартири АДРЕСА_1 вносилися на підставі ордера №38615 серія Б, отриманого ОСОБА_2 04.02.1993, у визнанні недійсним якого судом було відмовлено та відповідне рішення набрало законної сили, та відсутні докази незаконності укладання договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності підстав позову в частині порушення відповідачами прав користування спірною квартирою померлого ОСОБА_6 за позовом його спадкоємця.

Доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції, при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Київ від 22 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба