Справа № 559/2125/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в складі головуючого судді Ралець Р.В.,

секретаря судового засідання Крушняк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Дубенської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком -,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , разом з батьком.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 07 вересня 2003 року по 24 грудня 2014 року позивач перебував у шлюбі відповідачкою. Від цього шлюбу в них народилися діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення Дубенського міськрайоного суду від 24 грудня 2014 року шлюб міх позивачем та відповідачкою розірвано. 03 грудня 2015 року рішенням суду з позивача стягнуто аліменти на утримання дітей на користь відповідачки у розмірі 800 грн. на кожну дитину, починаючи з 11 червня 2015 року і до їх повноліття. У нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Після розірвання шлюбу діти постійно проживали із відповідачкою, проте він постійно приймав і приймає активну участь у їх вихованні та утриманні, спілкується з ними. З даного приводу з бувшою дружиною у нього немає непорозумінь і ними спільно вирішуються усі питання, які стосуються дітей. Протягом останнього часу, а саме з початку літа 2018 року, донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 стали постійно проживати з позивачем у АДРЕСА_1 . Мати дітей не заперечує цьому, оскільки це є їх рішення. Діти бажають і надалі залишитися проживати з ним. Молодша дочка ОСОБА_7 залишається проживати із матір`ю, хоча з позивачем постійно спілкується. Він також підтримує таке бажання дітей, оскільки має можливість надати їм усе необхідне для навчання, розвитку та зростання. Він працевлаштований і має можливість утримуй дітей самостійно.

Позивач в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить розгляд справи провести без його участі та участі його представника, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду страви в судове засідання не з`явилася, заяв, клопотання до суду не надходило.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання також не з`явився, належно повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 народилися ІНФОРМАЦІЯ_3 , їхніми батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а.с. 10, 11).

Згідно акту № 128 про проживання без реєстрації від 20.09.2018, ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с. 6).

Відповідно до довідки КП «Житловик» № 4635 від 14.09.2018, відповідачка ОСОБА_9 та її діти: ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_11 проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 розірвано. Діти: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишені проживати з матір`ю. після розірвання шлюбу дружині повернуто прізвище « ОСОБА_12 » (а.с. 13).

Згідно інформації Дубенського МРВ ДВС від 21.09.2018 № 20262 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 , відсутня (а.с. 14).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 03.10.2018 № 1322 сім`я позивача проживає за адресою: АДРЕСА_1 в трьохкімнатній квартирі зі зручностями. Є окрема кімната для проживання дітей, облаштована всім необхідним. В кімнатах чисто та прибрано. Є всі умови для виховання та проживання дітей (а.с. 22).

Згідно наданого Органом опіки та піклування Дубенської міської ради повідомлення № 802/05-02-29/19 від 26.02.2019, на засіданні комісії неповнолітня дитина: ОСОБА_3 повідомила, що хоче проживати з матір`ю, а неповнолітній ОСОБА_4 повідомив, що хоче проживати з батьком. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечували цьому (а.с. 36).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 150 Сімейного кодексу України одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок належного виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані піклуватися, зокрема, про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Зазначена норма встановлює заборону фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Частиною 3 ст. 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного житі я та праці.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Частиною 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

За змістом викладеного в ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ч. 3 статті 160 Сімейного Кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Враховуючи викладене, суд вважає доцільним визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , оскільки це відповідає інтересам дітей.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 19, 141, 150, 151, 155, 160, 161 СК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Дубенської міської ради (місцезнаходження: вул. Замкова, 4, м. Дубно Рівненської області) про визначення місця проживання дітей з батьком, - задовольнити.

Визначити постійне місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)» №540-ІХ від 30 березня 2020 року визначено, що процесуальні строки у визначених ним випадках автоматично продовжуються на період дії карантину.

Суддя: Р.В. Ралець