г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3103/19
Номер провадження 2/213/159/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Алексєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бабейкіної Н.О.,

без участі сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Гузєв І.Г. звернувся в суд в інтересах позивача ОСОБА_1 з вищевказаним позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику у разі ушкодження здоров`я, вобґрунтування якого зазначає, що ОСОБА_1 , працюючи слюсарем по ремонту обладнання збагачувальної фабрики Криворізького Південного ГЗК та електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання дробильної фабрики №1 ВАТ «Південний ГЗК» (правонаступником вказаних підприємств є відповідач) виконував роботи, які характеризувались важкою фізичною працею, граничні норми якої перевищували допустимі.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу від 12.11.2013 №1997 позивачу встановлено діагнози: радикулопатія попереко-крижова, переважно зліва, і шийна переважно зліва з помірним порушенням біомеханіки хребта і больовим синдромом, остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ступеня); нейросенсорна приглухуватість першого ступеня.

Висновком МСЕК 09 січня 2014 року позивачу визначено 30% втрати професійної працездатності. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому визначено 40% втрати професійної працездатності: 35% по радикулопатії та 5% по туговухості; встановлено третю групу інвалідності безстроково.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття.

Внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності, систематичної необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначається на його душевному та фізичному станах.

Вважає, що з боку відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, яку він оцінює в розмірі 166 920 грн. без урахування утримання податку з доходу фізичних осіб.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не явився, про час і дату судового засідання повідомлені своєчасно і належним чином, направили клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням в країні карантину через спалах у світі коронавірусу. Встановлено, що за клопотаннями представника відповідача з вказаної підстави, суд відкладав судові засіданні, які були призначені на 07 квітня 2020 року та 04 травня 2020 року.

Суд вважає, що дане клопотання про відкладення розгляду справи не заслуговує на увагу, з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом ІНФОРМАЦІЯ_1 CoV -2» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

25 березня 2020 року Кабінет Міністрів України запровадив режим надзвичайної ситуації в Україні та продовжив карантин в Україні до 24 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», із змінами та доповненнями, з метою запобігання поширенню гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року по 11 травня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» термін карантину продовжено до 22 червня 2020 року та відповідно до п.4 вказаної постанови та етапів послаблення протиепідемічних заходів» на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією запроваджується послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється з 22 травня 2020 року, зокрема, регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Таким чином, представник позивача мав змогу прибути на судове засідання.

Крім того, віддаленість місцезнаходження відповідача від приміщення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в межах району міста є незначною.

Представником відповідача подано відзив на позов згідно якого, вимоги позивача вважають необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначають у відзиві, що загальний стаж позивача ОСОБА_1 на підприємствах відповідача складає 3 років 6 місяці 23 днів, який є стажем в шкідливих умовах. Позивач знав про наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо пов`язано з використання обладнання, машин та механізмів, але свідомо продовжував працювати в таких умовах, отримуючи за це відповідні пільги: доплати та додаткові відпустки.

Окрім довідки МСЕК від 14 березня 2019 року позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди відповідачем, а також доказів наявності вини відповідача у заподіянні такої шкоди.

Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на різних підприємствах, у зв`язку з чим вважають неможливим встановити наявність причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та його працею саме на АТ «ПІВДГЗК», акт №03/13 від 19 листопада 2013 року таким доказом не являється.

У відзиві зазначають, що відповідач сумлінно виконував і продовжує виконувати всі вимоги, які встановлені ст.. 13 Закону України «про охорону праці» до роботодавця. Водночас позивач не дбав належним чином про особисту безпеку і здоров`я та ініціював переведення його на іншу, менш шкідливу роботу у в межах професії. Вважають, що безвідповідальне ставлення позивача до свого здоров`я в результаті призвело до професійних захворювань, втрати 40% працездатності і встановлення 3-ї групи інвалідності. Матеріали справи не місять жодних доказів, що позивач під час праці на АТ «ПІВДГЗК» позивач скаржився на погіршення стану здоров`я або звертався до керівництва з проханням перевести його на іншу менш шкідливу роботу.

На думку відповідача розрахунок розміру моральної шкоди в сумі 166920 грн. є некоректним, необґрунтованим. При визначенні розміру моральної шкоди завданої позивачу, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача. Відповідач вважає вимоги позивача такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства України, а сума моральної шкоди, яка заявлена позивачем не відповідає засадам розумності та справедливості. З орієнтовним розрахунком витрат, які планує понести позивач відповідач не погоджується, вважає його таким, що не обґрунтований належними та допустимими доказами. В задоволенні позову просять відмовити.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року справу прийнято до розгляду та ухвалено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Із копії трудової книжки ОСОБА_1 видно, що 14 квітня 1992 року його прийнято на збагачувальну фабрику Криворізького Південного збагачувального комбінату слюсарем 40-го розряду по ремонту обладнання; 07 вересня 1992 року звільнений за угодою сторін. 16 листопада 1998 року позивача прийнято електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 5-го розряду дробильної фабрики №1 ВАТ «Південний ГЗК». 23 січня 2002 року останнього звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с.47-51).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціального багатопрофільного лікувально-профілактичного закладу №1997 від 12 листопада 2013 року ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: радикулопатія попереко-крижова (L4, L5, S1), переважно зліва, і шийна (С5,С6), переважно зліва з помірним порушенням біомеханіки хребта і больовим синдромом, остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ступеня); нейросенсорна приглухуватість 1ст. (з легким зниженням слуху). Підставою для встановлення професійного захворювання визнано профмаршрут: 19.12.1973-19.03.1984 рр РУ ім. Ілліча, відділ капітального будівництва, підземний слюсар-монтажник; 27.03.1984-01.04.1988рр. «Гікюжруда, слюсар РУ ім. Ілліча; 01.04.1988 - 01.11.1988рр там же електрослюсар; 30.06.1989 01.04.1991рр. електрослюсар черговий по ремонту обладнання РУ ім. Дзержинського; 14.04.1992 18.08.1992 рр. слюсар по ремонту обладнання на збагачувальній фабриці Криворізького Південного ГЗК; 16.11.1998 23.01.2002рр. - електрослюсар черговий та з ремонту обладнання дробильної фабрики Криворізького Південного ГЗК; 08.04.2002 11.2013рр. електрослюсар черговий і по ремонту обладнання в кар`єрі «Северний» ГЗК «Укрмеханобр» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча. Всього стажу в шкідливих умовах 31 рік 08 місяців (а.с.19-21).

Згідно з актом №03/13 від 19 листопада 2013 року проведено розслідування хронічного професійного захворювання позивача, встановленого Українським НДІ промислової медицини.

В пункті 13 Акту вказано, що шкідливими умовами праці визнано виробничий шум та важкість праці в параметрах, що перевищувало гранично допустимі.

Профмаршрут для встановлення професійного характеру захворювання вказаний в акті згідно медичного висновку

Відповідно до пункту 17 вказаного Акту причиною виникнення професійного захворювання позивача визначено: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 15-18).

При первинному огляді МСЕК 09 січня 2014 року ОСОБА_1 встановлено 30 відсотків втрати професійної празездатності: 25% - по радикулопатії, 5% - по туговухості з 23 грудня 2013 року безстроково. Причина втрати професійної працездатності: профзахворювання слюсар черговий та з ремонту устаткування (а.с. 10).

Відповідно до наданих виписок-епікризів з медичної карти видно, що ОСОБА_1 з 27.12.2012 по 16.01.2013, з 01.11.2013 по 14.11.2013, з 19.03.2015 по 03.04.2015, з 27.09.2017 по 11.10.2017, з 27.07.2018 по 06.08.2018, з 08.01.2019 по 22.01.2019 проходив стаціонарне лікування в КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР з приводу наслідків професійного захворювання(а.с.25-46).

Медичним висновком ЛЕК ДУ «Український НДІ промислової медицини», протокол №123 від 22.01.2019 ОСОБА_1 встановлено діагноз: радикулопатія попереко-крижова (L4, L5, S1), переважно зліва, і шийна (С5, С6), переважно зліва на фоні спондилоартрозу шийного відділу хребта, передньої нестабільності тіла С4 (0,3см) з вираженим порушенням біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом, остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ступеня), фаза загострення. Захворювання професійне. Ступінь важкості хвороби уточнена на підставі прогресуючого розвитку патології периферичної нервової системи, нейродистрофії, підтверджених клінічною картиною та даними РГ обстеження. Всього стаж в шкідливих умовах праці - 31 рік 08 місяців (а.с.22-24).

При повторному огляді МСЕК 14 березня 2019 року ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40 % (35% по радикулопатії, 5% по туговухості), а також встановлена третя група інвалідності з 04 березня 2019 року, безстроково (а. с. 11-14).

Із копії витягу із статуту позивача слідує, що АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» є правонаступником ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», яке в свою чергу є правонаступником ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», яке створено шляхом перетворення ОРЕНДНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ»» (а.с. 133-136).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності: первинно з 09.01.2014 року 30%; з 14.03.2019 року 40% та встановлення третьої групи інвалідності безстроково.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача про відсутність у відповідача підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю наявністю у позивача моральної шкоди, відсутністю причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та його працею на АТ «ПІВДГЗК», оскільки пунктом 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 листопада 2013 року, визначено, що підставою для встановлення ОСОБА_1 професійного характеру захворювання слугував профмаршрут в тому числі: 14.04.1992 18.08.1992 та 16.11.1998 23.01,2002 слюсар з ремонту устаткування на збагачувальній та дробильній фабриках Південного ГЗК.

Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища, трудового процесу та шкідливого впливу на здоров`я позивача за вищевказаний період роботи відповідачем не надано.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI ( 3988-17 ) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою для відшкодування моральної шкоди, входять: моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, наявність причинного зв`язку та вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, діючим законодавством не заперечується можливість стягнення з власника підприємства моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати таку моральну шкоду. Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача також не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом встановлено, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також з вини АТ «ПІВДГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем професійної працездатності, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті.

Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення позивачу з 04 березня 2019 року 40% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третьої групи інвалідності безстроково, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача на підприємстві відповідача, що склала 3 роки 06 місяців 23 дні. Із наданих доказів судом встановлено, що між періодами роботи на підприємстві відповідача та після звільнення з ВАТ «ПівденГЗК» ОСОБА_1 працював на інших підприємствах в умовах виробничого шуму та важкості праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі, що вплинуло на виникнення професійного захворювання. Загальний стаж в шкідливих умовах складає 31 рік 08 місяців, що вказано в медичних висновках ЛЕК від 12.11.2013 та від 22.01.2019.

Також суд враховує, що професійне захворювання позивача було первинно встановлено висновком ЛЕК ДУ «Український НДІ промислової медицини» 12 листопада 2013 року, тобто більше ніж через 10 років після звільнення з ВАТ «ПівденГЗК», яке мало місце 23 січня 2002 року.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 30000,00 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням стану здоров`я під час роботи на підприємстві відповідача. У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 136920,00 грн - позивачу необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 3000,00 грн.

На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.13 Закону України "Про охорону праці" та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 95, 141, 223, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику у разі ушкодження здоров`я у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір у розмірі 300 грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» , , юридична адреса: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50026.

Дата складення повного тексту судового рішення - 09 червня 2020 року.

Суддя О.В. Алексєєв