г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1900/18
Номер провадження 2/213/32/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Нестеренка О.М.

секретар судового засідання - Шрам В.А.,

за участі представника позивача - адвоката Балюра А.С.,

представника відповідача - адвоката Кулакової О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої затопленням квартири,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у червні 2018 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом, та просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 12208,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., а також судові витрати: 1500,00 грн. - за проведення експертизи та 704,80 грн. - судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач, яка є власницею квартири АДРЕСА_3 в цьому ж будинку, що розташована на другому поверсі, над квартирою позивача, безвідповідально ставиться до утримання свого житла в частині користування водою, сантехнікою тощо. Неодноразово, починаючи з 2013 року, Відповідач затоплює квартиру позивача, що розташована поверхом нижче. Так, 07 березня 2018 року з вини відповідача знов відбулося залиття квартири позивача, про що комісією дільниці № 3 ТОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР» складено відповідний акт. Згідно з Актом, в квартирі позивача залиті стеля, зовнішні стіни спальної кімнати, внаслідок залиття відклеїлися шпалери, пошкоджено електропроводку.

Вартість шкоди, заподіяної залиттям квартири згідно з актом оцінки, складеним спеціалістом ТОВ «Центр експертного дослідження» становить 12208 грн. Вартість послуг за оцінку нанесених збитків склала 1500 грн. Крім того, позивач зазначає, що затопленням квартири їй було заподіяно також моральну шкоду. Внаслідок отриманого стресу вона змушена була звертатися до лікаря за медичною допомогою, було порушено її звичайний спосіб життя, оскільки в квартирі було відсутнє світло. Моральну шкоду вона оцінює у 10000 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку відшкодувати шкоду відмовилася, позивач змушена звернутися з позовом до суду, і просить стягнути цю суму у судовому порядку, судові витрати покласти на Відповідача.

Ухвалою від 13 вересня 2018 року було відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.11.2018 судом постановлено окрему ухвалу для вжиття ПАТ «Укрпошта» заходів вручення відповідачу судових повісток.

16 січня 2020 року справу прийнято в провадження суддею Нестеренком О.М.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягає на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Суду пояснив, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження вини відповідача у залитті квартири, а тому, оскільки відповідач відмовилася від вирішення спору мирним шляхом, заподіяна позивачу шкода має бути стягнута судовим рішенням. Зазначив, що існує правова позиція Верховного Суду у справах відповідної категорії, в тому числі стовно моральної шкоди.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, і хоч факт затоплення квартири позивача не заперечувала, вважає, що залиття відбувалося зі стояка опалення. Зазначила, що позивачем не доведено вини відповідача, оскільки першою та обов`язковою дією власника пошкодженої квартири повинна була бути фіксація залиття, зокрема фото- і відео фіксація. Таких доказів позивач не має, надані нею фотознімки, не містять ані дати, ані часу фотофіксації, ані місце розташування квартири, ані відомостей, де і коли проводилася фотозйомка, до того ж, ці фото- не мають чіткого вигляду ймовірних пошкоджень об`єкту. На її думку, позивач при зверненні до суду повинен був надати офіційну фіксацію факту залиття, що робиться відповідними організаціями, які мають сертифікати та ліцензію на проведення даної експертизи.

Крім того, зазначила, що доданий позивачем до матеріалів справи акт про залиття не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема формі, встановленої Додатком № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76. Так, акт, що наданий позивачем, не відображає форму власності квартири, яка зазнала шкоди, та форму власності квартири, з вини якої сталося залиття; в ньому не вказані обсяги необхідного ремонту приміщень квартири та обсяги і орієнтовна вартість пошкоджених речей; зазначила, що до складання акту мають бути залучені також майстер технічної дільниці, майстер ремонтної дільниці, а також слюсар-сантехнік. Окрім цього, в акті повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «а саме, якщо таке було, несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи центрального опалення, заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, тощо. Незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та інше», якщо таке дійсно було. У даному випадку факт того, що відповідач несанкціоновано втрутився у систему центрального опалення, в акті відсутній. Також в акті повинні бути вказані пояснення особи, з вини якої трапилося залиття, або зазначено, що особа відмовилася від надання пояснень. Вважає, що з акту не вбачається достовірність встановлення причини затоплення, оскільки комісія не здійснювала обстеження квартири та особисто не встановлювала причину залиття. В акті міститься посилання лише на слова представників пошкодженої квартири.

Крім того, представник відповідача зазначила, що позивачем не доведено розмір шкоди, оскільки звіт про її оцінку повністю не відповідає вимогам чинного законодавства України, яким керуються при визначенні розміру збитків, спричинених затопленням. Вважає, що таке визначення повинно було здійснюватися житлово-експлуатаційною організацією, яка складає дефектний акт та вартість відшкодування, яке розраховується відповідно до Правил визначення вартості будівництва (Національний стандарт України ДСТУ Б Д.1.1-1:2013). А також визначення збитків проводиться на підставі кошторисної документації, складеної будівельно-ремонтною організацією та проведення будівельно-технічної експертизи експертом, який має відповідні знання в даній сфері та право проводити будівельно-технічну експертизу. При цьому, згідно з сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності, видом його експертної спеціальності є дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів, тобто даний центр експертного дослідження, до якого звернулась позивач для оцінки збитків, заподіяних її майну, не має права проводити дослідження, які б відповідали вимогам національного стандарту України, індексу та виду експертної спеціальності 10.6. Зазначила, що експертне дослідження повинне проводитися з повідомленням та в присутності обох сторін спору. В даному випадку відповідач не була повідомлена про проведення оцінки і не була присутня при цьому. Експертного дослідження не проводилося, причину залиття експертом не встановлено.

Представник відповідача вважає, що залиття квартири відбулося з вини комунального підприємства ТОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР», яке згідно з Рішенням Криворізької міської ради № 176 від 12 квітня 2017 року надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для населення Інгулецького району м. Кривого Рогу, а отже і будинку, в якому мешкають сторони у справі. Саме ТОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР» є виконавцем послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, в тому числі внутрішньо-будинкових мереж водо-теплопостачання та водовідведення. Предметом діяльності цього товариства є поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньо будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження.

Просила врахувати, що відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, є: з централізованого опалення - відгалуження від стояків у межах квартири. Вважає, що відповідач за час свого мешкання по АДРЕСА_3 не змінювала батареї та трубопроводи центрального опалення, а тому за технічне обслуговування та стан даного обладнання повністю відповідає керуюча організація, якій належать трубопроводи, стояки та інше елементи центрального опалення, які не мінялися власниками (мешканцями квартир). Працівники ТОВ «Сітісервіс-КР» хоча і не можуть без дозволу потрапляти в квартиру, проте зобов`язані проводити повірку інженерного, технічного обладнання, чого не виконували, чим порушували вимоги ст.177 ЖК України. Зазначила, що відповідач була би винна у заподіянні шкоди лише у тому разі, якщо

причиною залиття виявилося би її несанкціоноване втручання у центральне опалення або несправність/пошкодження, що знаходиться після точки розподілу комунальних послуг, чого позивач не довів.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то представник відповідача в своїх поясненнях зазначила, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він працює майстром в ТОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР», саме ним складався акт про залиття, протікання води відбувалось в розведенні в системі опалення в спальні відповідача, на відрізку труби, що з`єднує стояк з батареєю. ТОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР» обслуговує тільки вертикальну трубу, по якій подається вода до батарей, все інше обслуговується мешканцями квартир. Додав, що зі слів ОСОБА_2 , вона наймала робітників для заміни врізки у стояк. Також пояснив, що акт складався не в день затоплення, оскільки залиття відбулося 07 березня, а наступного дня був святковий день, а отже - вихідний, до квартири відповідача потрапив майже через тиждень, тому акт датовано 12 березня 2018 року.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є подругою позивача, колегою, і після затоплення допомагала останній прибирати наслідки залиття, тому їй достеменно відомо, які його наслідки. Зазначила, що через тиждень після залиття у ОСОБА_1 день народження, яке вона планувала святкувати вдома, але після того, що відбулося з вини сусідки зверху, це було неможливо. Позивач важко пережила ситуацію із затопленням квартири, нервувала, вживала ліки, їй надавали допомогу. Пережитий стрес відображався і на роботі позивача.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона мешкає в сусідньому з позивачем будинку, з позивачем знайома дуже давно, оскільки вона навчалася з її братом. 8 березня 2018 року вона привітала ОСОБА_1 зі святом, і звернула увагу на відсутність у неї святкового настрою. Як з`сувалось, квартиру позивача знов залила сусідка з верхнього поверху ОСОБА_2 , яка і раніше допускала подібне. Вона зайшла в квартиру і побачила, що у спальній кімнаті сиро, шпалери поскручувались, натяжна стеля провісла. Позивач важко пережила чергове залиття, жодної допомоги або навіть моральної підтримки ОСОБА_2 позивачу не пропонувала.

Вислухавши думку представників сторін, свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, зазначений у ст.16 ЦК України, зокрема відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Згідно положень ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що позивач є співвласником трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , розташованої на 1-ому поверсі зазначеного будинку /а.с.30-31/. Згідно з довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради відповідач у справі ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.49/.

Нормою ст.319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до положень частини четвертої цієї статті, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства тощо.

Водночас, за змістом положень частини третьої ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Згідно з Актом про залиття квартири АДРЕСА_1 від 12.03.2018, затвердженим головним інженером ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», причиною залиття квартири позивача стала аварія, що трапилась в системі центрального опалення кв. АДРЕСА_3, що знаходиться на 2-ому поверсі будинку , над квартирою АДРЕСА_1, розташованою на 1-ому поверсі будинку по стояку АДРЕСА_3 , через протікання з`єднання трубопроводу розводки центрального опалення від стояка до опалювального приладу - теча фітінга. При цьому, в акті зазначено, що трубопровід стояка центрального опалення, який обслуговується ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», пошкоджень не має. Акт відповідач ОСОБА_2 підписала /а.с.32/.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з положеннями п.1 ч.2 цієї статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 АДРЕСА_3 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеної 07.02.2019 по справі № 639/101/17, обов`язок доведення факту залиття квартири покладено на позивача, який до матеріалів справи обов`язково має додати акт комісії, що відповідає нормам чинного законодавства, в якому повинні міститися не тільки факт затоплення, а також докази причини затоплення, а також докази проведення експертного дослідження, яким би було встановлено причину залиття.

Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача про те, що акт про залиття, наданий позивачем, не є належним, зокрема в ньому міститься посилання лише на слова представників пошкодженої квартири, і відсутні пояснення відповідача. Так, з акту видно, що відповідач його підписала, що свідчить про те, що вона або була присутня при обстеженні квартири, або при його складанні? а тому, у разі незгоди з актом, або причиною залиття квартири позивача, вона мала надати свої прояснення, відобразити про це в акті, відмовитись від його підписання тощо. Але це відповідачем зроблено не було,що розцінюється судом, як погодження з актом. Не зазначення в акті відомостей про форму власності квартир, яка зазнала шкоди, та з вини якої сталося залиття, як і не зазначення обсягу необхідного ремонту, на думку суду, не є підставою для визнання акта таким, що не відповідає встановленому зразку. При цьому суд виходить з того, що позивачем надано докази про форму власності належного їй житла, а обсяг необхідного ремонту підтверджений розрахунком сертифікованого оцінювача станом на 14.03.2018 року /а.с.33-39/. Той факт, що відповідач не є власником квартири АДРЕСА_3 або не є її користувачем стороною відповідача не оспорював ся, і відповідних доказів суду не надавалося.

Посилання представника відповідача на те, що комісія не здійснювала обстеження квартири та особисто не встановлювала причину залиття також не підтверджено, а є лише припущенням сторони відповідача. Навпаки, показами свідка ОСОБА_3 , який працює майстром в ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», підтверджується, що він особисто обстежував квартиру відповідача та встановив, що протікання відбувалося саме на відрізку труби системи опалення, який йде від стояка, що обслуговується житловою організацією, до батареї, яка фактично є приладом опалення і встановлена в квартирі відповідача, і відповідно власник (користувач) квартири відповідає за її цілісність, і протікання фітінгу пов`язано якщо не з втручанням відповідача у систему трубопроводу, то - з його бездіяльністю, що призвела до течі води. Оскільки відповідно до положень ст.319 ЦК України власність зобов`язує, а отже власники (мешканці) житла повинні слідкувати за станом комунікацій у своєму житлі.

При цьому суд, дотримуючись принципу правової визначеності, керується усталеною судовою практикою, зокрема постановами Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 201/658/16-ц та від 19.02.2020 по справі № 369/8037/17, в яких касаційний суд відхиляє посилання позивача на те, що акти, у яких зафіксовано причини та наслідки залиття, складені не у день залиття та не відповідають формі, що передбачена Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, не є належними та допустимими доказами. При цьому касаційний суд в своїх постановах вказує на те, що обов`язкового складання актів безпосередньо у момент залиття зазначені Правила не вимагають.

Отже, суд приходить до висновку про те, що будь-яких доказів на спростування зазначених в акті відомостей про подію залиття, причини та обсяг пошкоджень, відповідач не надав, а тому доводи його представника щодо неналежності та недопустимості наданих позивачем доказів, відхиляються. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди обгрунтовані.

Відповідно до звіту про оцінку вартості заподіяних збитків майну, від 19.03.2018, складеного оцінювачем суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Центр експертного дослідження», вартість збитків, нанесених майну за адресою: АДРЕСА_1 , становить 12 208,00 грн. /а.с.7-42/. Згідно з наданими позивачем товарними чеками, протягом травня - липня 2018 року нею були придбані будівельно-ремонтні матеріали на суму 14 768,95 грн. /а.с.131-133/, що приймається судом як доказі понесення позивачем витрат на ремонтні роботи. При цьому суд враховує, що відповідачем або її представником не було заявлено клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи з метою оцінки заподіяної шкоди.

При цьому суд не вважає підставою для відмови у задоволенні позовних вимог твердження представника відповідача про те, що вартість відновлювальних робіт не доведена належними доказами, з огляду на те, що звіт про оцінку вартості заподіяних збитків складено оцінювачем ТОВ «Центр експертного дослідження», а не судовим експертом, оскільки така позиція сторони відповідача спростована Верховним Судом в постанові від 12.03.2020 у справі № 757/37285/14-ц, що відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватись судами при розгляді справ стосовно аналогічних правовідносин.

Отже, суд вважає, що Позивачем повністю доведено розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття її квартири в розмірі 12 208,00 грн., і те, що шкода їй була спричинена з вини Відповідача, а тому саме ця сума повинна бути стягнута з останньої на користь позивача.

Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, згідно з частиною першою якої, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, згідно із положеннями пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, вину відповідача в заподіянні цієї шкоди.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини визнав, що моральна шкода не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Таким чином, з урахуванням всіх встановлених обставин у справі та норм діючого законодавства, суд вважає доведеним, що позивачу, яка зазнала стресового стану в зв`язку із залиттям квартири, певний період була змушена не користувались освітленням, електричними приборами, побутовою технікою через пошкодження електричної мережі, змушена була займатися позаплановим ремонтом квартири, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, спричинено душевні страждання, і, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що вимога позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню, у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, суд вважає, що позивачем доведено те, що шкода заподіяна їй з вини відповідача, іншого відповідач не довів.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з вищевикладених обставин.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Вартість послуг спеціаліста з оцінки заподіяної шкоди підтверджена рахунком № 18 від 12.03.2018, згідно з яким її розмір становить 1500,00 грн. /а.с.6/, а тому саме ця сума повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Крім того, Позивач, звертаючись з позовом до суду, сплатив судовий збір в сумі 704,80 грн., тому ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст.10-13, 141, 228-229, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої затопленням квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , майнову шкоду, завдану їй внаслідок затоплення квартири в розмірі 12 208 (дванадцять тисяч двісті вісім) грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 2204,80 грн., які складаються із судового збору - 704,80 грн., та оплати послуг за проведену позивачем оцінку заподіяної шкоди - 1500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 - АДРЕСА_3 .

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена в судовому засіданні 29.07.2020.

Повне рішення складено 03.08.2020.

Суддя О.М. Нестеренко