Постанова

Іменем України

04 серпня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6211/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді П'ятничук І.В.

від 30 січня 2020 року

по справі №759/13952/18 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Геннадій Олександрович,

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 , посилаючись на поважні причини, звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Однак, у визначений законом шестимісячний строк, звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вона не мала змоги, так як про смерть батька дізналася лише 25.03.2018. Також вказала, що незважаючи на те, що вона проживала поруч з батьком, ніхто з рідних не повідомив їй про його смерть.

Крім цього, як на поважні причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини посилалась на те, що за десять місяців до смерті батька помер її чоловік ОСОБА_4 , і весь цей час вона перебувала у хворобливому та пригніченому стані, від'їздила до Чернігівської області, де поховано чоловіка.

Також в обгрунтування позову додала, що вона є інвалідом І групи по зору та має право на обов`язкову частку у спадщині у відповідності до вимог ст. 1241 ЦК України.

Посилаючись на вказані вище обставини, а також на те, що строк для прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, а саме необізнаність про смерть батька і неможливість за станом здоров'я вжити заходів для прийняття спадщини, просила позов задовольнити та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Відповідач позов не визнав та подав відзив. Вказував, що ОСОБА_3 був його дідом і ще за життя розпорядився належним йому майном, залишивши заповіт на його ім`я, Водночас, позивачу було відомо про смерть батька, однак, вона свідомо не приймала участь у його похованні та при житті не надавала допомоги і не цікавилась його життям, оскільки була обізнана, що її батько склав заповіт на онука.

Вказував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що строк подачі заяви про прийняття спадщини було пропущено з поважних причин, оскільки позивач мала реальну можливість звернутися із заявою про прийняття спадщини, чого у встановлений законом строк не зробила

Посилання ОСОБА_2 на хворобливий та пригнічений стан після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловіка та від`їзд до Чернігівської області не підтверджені жодними доказами. Позивач не спростовувала того факту, що проживала поруч із батьком, проте не відвідувала його.

Посилаючись на те, що позивачем не доведено наявність поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, просив в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказував, що судом не враховано, що позивач не довела належними та допустимими доказами, що вона не знала про смерть спадкодавця ОСОБА_3 та те, що інший спадкоємець перешкоджав їй дізнатися про це.

Суд безпідставно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_5 , яка особисто повідомляла ОСОБА_2 по телефону про смерть ОСОБА_6 та про час кремації. Судом не прийняті і покази свідка ОСОБА_7 , яка чула вищезгадану розмову.

Крім того, зазначав, що згідно правової позиції неодноразово висловленої Верховним Судом в своїх постановах, що якщо спадкоємець не скористався своїм правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то відсутні підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не враховано, що позивачка не надала жодного доказу того, що її стан здоров`я (І група інвалідності по зору) не дозволяв їй вчасно подати заяву про прийняття спадщини. Тоді як такий стан здоров'я позивачки не перешкоджав їй судитися за спадкове майно зі ОСОБА_5 , звертатися зі скаргами до правоохоронних органів на дії останньої, перешкоджати ОСОБА_5 користуватися спільним майном.

Судом також не враховано, що посилання позивачки на її хворобливий та пригнічений стан після смерті чоловіка, як на поважну причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, не підтверджені жодними доказами.

На думку скаржника позивачка не надала до суду належних та допустимих доказів того, що з червня 2017 року по червень 2018 року їй не було відомо про смерть спадкодавця, а також доказів того, що її захворювання в даний період було пов'язано з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини в установлений законом строк.

Також, як на підставу скасування рішення суду додав, що аргументи позивача суперечать один одному, так як в позовній заяві ОСОБА_2 вказувала, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є те, що вона не знала про смерть батька, тоді як в подальшому посилалася на свій стан здоров'я, що на її ж думку, перешкоджало звернутися до нотаріуса із відповідною заявою. Також, у позовній заяві позивачка вказує, що постійно перебувала в Чернігівській області, де похований її чоловік, тоді як у відповіді на відзив стверджує, що знаходилася в м. Києві

Вважав, що рішення суду першої інстанції повністю ґрунтується на припущеннях та заявах позивача.

За наведених обставин просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скориставшись своїм правом ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилалась на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування відзиву вказала, що свідки залучені з її сторони надали чіткі та переконливі пояснення, в той час як свідки зі сторони відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 надали суду неправдиві пояснення, у зв`язку з чим були повторно викликані для надання пояснень відносно суттєвих обставин справи.

Зазначила, що строк для прийняття спадщини, був пропущений нею з поважних причин, а саме пов`язаний з істотними труднощами для спадкоємця на вчинення нотаріальних дій.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Г.О. своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представник вдіповідача - ОСОБА_8 в судовому засіданні з підстав, викладених в апеляційній скарзі, підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Г.О., належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився та свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Спадкодавець ОСОБА_3 , його донька - позивач ОСОБА_2 та його онук - відповідач ОСОБА_1 були зареєстровані та проживали в одному багатоквартирному будинку. Позивач ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Спадкодавець в квартирі АДРЕСА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 0,0700 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 20 жовтня 2017 року заяву про прийняття спадщини подав внук спадкодавця ОСОБА_1 , на підставі якого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чібісова Г.О. (далі - ПН КМНО) заведено спадкову справу до майна померлого.

13 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до ПН КМНО Чібісова Г.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

18 квітня 2018 року приватний нотаріус листом №44/02-14 повідомив ОСОБА_2 про те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців з часу відкриття спадщини.

12 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до ПН КМНО Баландіної Т.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

08 серпня 2018 року ПН КМНО Чібісовим Г.О. винесено постанову про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 ,у зв`язку із пропуском встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, з направленої на адресу суду копії спадкової справи після померлого ОСОБА_3 вбачається, що 21 грудня 2017 року ПН КМНО Чібісовим Г.О. ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається із земельної ділянки, площею 0,0700 га по АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки вона є інвалідом І групи по зору та не була обізнана про смерть батька.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 11270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 4.11.2015 у справі №6-1486цс15 зроблено такий висновок: «Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Отже, місцевий суд, з яким погодився касаційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що незнання про смерть спадкодавця є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а тому є підстави для визначення додаткового строку для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини. Разом з тим слід погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про те, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку».

У постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 у справі №6-1320цс17 зроблено наступний висновок: «Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

Верховний Суд у своїй постанові від 27.05.2020 по справі №336/1127/17 підтримав вищевказану правову позицію Верховного Суду України.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що необізнаність ОСОБА_2 про смерть батька, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 постійно проживає в квартирі АДРЕСА_5 . За життя ОСОБА_3 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_6 , але постійно проживав у приватному будинку по АДРЕСА_1 . 09.05.2017 за фактичним місцем проживання ОСОБА_3 сталася пожежа, після чого останній став проживати у квартирі НОМЕР_1 , що знаходиться в сусідньому під'їзді того ж будинку за місцем проживання відповідача, тобто разом з онуком, на якого і було складено заповіт.

В суді апеляційної інстанції позивачка підтвердила, що незважаючи на те, що її батько проживав з нею в одному будинку, вона з ним не спілкувалася з серпня 2016 року. про смерть батька їй стало відомо через рік після його поховання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги, що незнання про смерть спадкодавця не є поважною причиною строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги, що наявність у позивачки інвалідності І групи по зору не є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини, з огляду на таке.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер її чоловік ОСОБА_4 та весь цей час вона перебувала в хворобливому та пригніченому стані, від`їздила до Чернігівської області, де поховано її чоловіка.

Наведене свідчить, що позивачка, незважаючи на інвалідність першої групи по зору, мала можливість вільно пересуватися.

Таким чином, наявність у позивачки інвалідності по зору не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

З наведеного слідує, що позивача мала об'єктивну можливість дізнатися про смерть свого батька.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача, що стан здоров`я не дозволяв їй вчинити необхідні дії для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачка обізнана про процедуру прийняття спадщини. Вади зору не завадили позивачці отримати обов'язкову частку у спадщині на квартиру АДРЕСА_6 після смерті її матері.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що вона має можливість залишати свої місце проживання , та зазначала про виїзд до місця поховання свого чоловіка.

Посилання позивачки на те, що вона перебувала у хворобливому та пригніченому стані внаслідок смерті чоловіка, що є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини, на увагу суду не заслуговують, оскільки матеріали справи не містять належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, які підтверджують стан здоров`я ОСОБА_2 , за якого остання протягом одного року і трьох місяців після смерті спадкодавця не могла вчинити дій, спрямованих на прийняття спадщини.

Отже, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 мала об`єктивні, непереборні, істотні труднощі щодо звернення до відповідних органів для вирішення питання про прийняття спадщини.

Оскільки у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, колегія суддів вважає, що суд зробив неправильний висновок про задоволення позову.

Враховуючи те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Геннадій Олександрович, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай