ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/421/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретарі судового засідання Шевчук Ю.Г.,

Журбіцький В.О.,

з участю представника відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 грудня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_2 зазначив, що з 26 вересня 2009 року він перебував із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2017 року. З травня 2017 року сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. За час шлюбу вони набули: автомобіль ВАЗ 21011, 1976 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; житловий будинок, який розташований у дачному кооперативі «Аліса» м. Хмельницького, на земельній ділянці кадастровий номер :35:004:0234; ⅓ частину приватизованої квартири АДРЕСА_1 . Крім того, у червні 2012 року в інтересах сім`ї позивач позичив у ОСОБА_4 15 000 доларів США для будівництва житлового будинку. Вказане майно та борг по розписці належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, разом із тим, між ними не досягнуто згоди щодо їх поділу.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд визнати автомобіль, борг по розписці, житловий будинок і частку у квартирі спільним майном подружжя. Здійснити поділ цього майна: виділити у його власність Ѕ частину автомобіля, житлового будинку та частки квартири; виділити у власність ОСОБА_3 іншу Ѕ частину майна; стягнути з ОСОБА_3 на свою користь Ѕ частину боргу по борговій розписці.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 грудня 2019 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що автомобіль перебуває в користуванні ОСОБА_2 , а квартира належить до державного житлового фонду. Житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка була подарована ОСОБА_3 її матір`ю, ОСОБА_5 , та є особистою приватною власністю відповідачки. ОСОБА_2 не довів факт укладення договору позики та використання отриманих грошових коштів в інтересах сім`ї, внаслідок чого цей договір не створює обов`язків для ОСОБА_3 . Отже, вказане майно та борг по розписці не є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та не підлягають поділу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що автомобіль, житловий будинок і частка у квартирі набуті сторонами за час шлюбу та за спільні кошти, а договір позики укладений ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, внаслідок чого майно та борг за розпискою є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Суд не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки доказам у справі, обмежив участь позивача у судовому засіданні та дійшов помилкового висновку про безпідставність і необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 26 вересня 2009 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2017 року.

З травня 2017 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства.

Власником автомобіля ВАЗ 21011, 1976 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_6 . На підставі тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_2 від 12 квітня 2011 року ОСОБА_2 користувався цим автомобілем.

Відповідно до державного акта на земельну ділянку серії ЯД №009479 від 2 квітня 2008 року, виданого на підставі рішення Хмельницької міської ради від 30 січня 2008 року №8, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №85, земельна ділянка площею 0,0550 га (кадастровий номер :35:004:0234), розташована на території садівничого кооперативу «Аліса» м. Хмельницького, належала на праві власності ОСОБА_5 (матері відповідачки).

За договором дарування земельної ділянки від 6 червня 2016 року, посвідченим Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер 3-1575), ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 указану земельну ділянку, на якій знаходиться незавершений будівництвом житловий будинок.

Застосовані норми права

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, зокрема, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, чи набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як передбачено ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

В силу ч. 1 ст. 69 СК України слідує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 14 вересня 2016 року (справа №6-539цс16), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль ВАЗ 21011 реєстраційний номер НОМЕР_1 і квартира АДРЕСА_2 НОМЕР_3 , по АДРЕСА_3 , не належать сторонам на праві власності. Також у справі відсутні достатні та об`єктивні докази про те, що незавершений будівництвом житловий будинок, який розташований у дачному кооперативі «Аліса» м. Хмельницького, чи будівельні матеріали, використані на його будівництві, набуті ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за час шлюбу.

Зібрані докази, в тому числі сканована копія розписки (т. 1 а.с. 15), яка не підписана ОСОБА_2 , достовірно не підтверджують факт укладення позивачем договору позики в інтересах сім`ї, внаслідок чого у сторін виникло спільне зобов`язання за цим договором.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що спірне майно не підлягає поділу, а боргові зобов`язання за договором позики не можуть бути покладені на ОСОБА_3 .

Посилання ОСОБА_2 на обґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є помилковими.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 грудня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2020 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Продан Б.Г.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48