г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/981/20
Номер провадження 2/213/1067/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року м.Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Князєвої Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , інтереси якої представляє ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є вдовою ОСОБА_4 .

31 серпня 1998 року чоловік позивача - водій автомобіля БілАЗ №73 гірничотранспортного цеху ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» під час виконання своїх трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку помер.

Смерть чоловіка позивача настала під час виконання ним своїх трудових обов`язків за таких обставин:

У період часу з 23 годин 30.08.1998 до 05 годин 50 хвилин 31.08.1998 машиніст екскаватора «ЕКГ-10-И», інв. номер 15, ОСОБА_5 здійснював погрузку гірничої маси на автомобіль БілАЗ №73 під управлінням водія ОСОБА_4

31.08.1998 приблизно о 05 годині 50 хвилин, після чергової загрузки автомобіля, машиніст екскаватора ОСОБА_5 побачив, що з кабіни автомобіля на майданчик вийшов водій ОСОБА_4 і, перебуваючи під захистом козирка автомобіля, показав йому жестами повернути екскаватор до нього кабіною.

ОСОБА_5 поворотом стріли вліво проніс ківш над кабіною водія і зупинив його в 1,5-2 метрах від автомобіля, при цьому не відключив генератор екскаватора. У цей час ОСОБА_6 , перебуваючи на середній смузі перильного огородження площадки кабіни автомобіля, намагався щось сказати ОСОБА_5

ОСОБА_5 , намагаючись почути ОСОБА_4 , встав з крісла машиніста екскаватора, при цьому зачепив стегном правої ноги ручку командо-контролера, в результаті чого стріла екскаватора пересунулася вправо і ковшом придавила до торця козирка автомобіля грудну клітину ОСОБА_4 , через що він отримав травми, не сумісні з життям.

Вищезазначені факти підтверджуються актом №17 Форми Н-1 «Про нещасний випадок».

Відповідно до додатку №3 Акту Форми Н-1 нещасний випадок, в результаті якого загинув чоловік позивача, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників Відповідача, а саме:

1.Машиніст екскаватора дільниці №4 ОСОБА_5 , який порушив п.4 розділу «Работа экскаватора на автотранспорте «Инструкции по технике безопасности для машинистов и помощников экскаватора ЭКГ-8И, ЭКГ-5А, ЭКГ-10-И. §93 «Правил безопасности при разработке месторождений полезных ископаемых открытым способом».

a.Відповідно до додатку №1 Акту Форми Н-1, під час розслідування нещасного випадку, встановлено, що машиніст екскаватора ОСОБА_5 знаходився в стані сп`яніння.

2.Начальник дільниці №4 ОСОБА_7 , який порушив п.3.6. своєї посадової інструкції.

3.Начальник гірничотранспортного цеху ОСОБА_8 , який порушив п.3.10 своєї посадової інструкції.

Пунктом 13.2 Акту Форми Н-1 встановлено наявність вини відповідача, а саме порушено §93 «Правил безопасности при разработке месторождений полезных ископаемых открытым способом».

Окрім цього, наказом ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» №1259 від 25 вересня 1998 року також встановлено вину відповідача.

Внаслідок втрати чоловіка позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач втратила чоловіка, якого вона сильно любила та поважала. Звістка про смерть чоловіка завдала позивачу глибоких моральних та душевних страждань, чоловік завжди допомагав їй у будь-яких справах. Після загибелі чоловіка нормальні життєві зв`язки позивача були знищенні, що постійно потребувало докладення з її боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім цього, на вихованні у позивача залишились малолітні діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які, через недбалість та грубе порушення законодавства з охорони праці з боку відповідача назавжди були позбавлені батьківського спілкування, турботи та любові рідного батька, а позивач, розуміючи, що рідний батько її дітей загинув, зазнала сильних емоційних та моральних страждань.

Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес.

У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 944600 грн.

Представник відповідача надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що обов`язковими передумовами виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу. Так, позивач зазначає, що нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача. Проте в додатку № 3 до акту № 17 серед осіб, які порушили вимоги законодавства про охорону праці, зазначений також ОСОБА_6 . Таким чином, основною причиною нещасного випадку є, зокрема, вина самого потерпілого, а вина начальника дільниці № 4 ОСОБА_7 та начальника гірничотранспортного цеху ОСОБА_8 є супутньою. Тому покладати провину лише на відповідача є безпідставним. Вина потерпілого підтверджується також наказом ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» №1259 від 25 вересня 1998 року. Саме порушення потерпілим вимог нормативно-правових актів з охорони праці і стало причиною нещасного випадку, що з ним стався.

Зазначає, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993.

Згідно з п. 10 Правил розмір одноразової допомоги потерпілому встановлюється колективним договором (угодою, трудовим договором). У разі смерті потерпілого розмір одноразової допомоги його сім`ї повинен бути не менше п`ятирічного заробітку і, крім того, не менше однорічного заробітку потерпілого на кожного утриманця, а також на його дитину, яка народилася після його смерті. Якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено факт невиконання потерпілим вимог нормативних актів з охорони праці, розмір одноразової допомоги може бути зменшено в порядку, що визначається трудовим колективом за поданням власника та профспілкового комітету підприємства, але не більш як на 50 відсотків.

Відповідно до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

На виконання зазнаних вимог підприємством сім`ї потерпілого здійснено нарахування та виплату одноразової допомоги зі зменшенням її на 40 % (вина потерпілого). Крім того, відповідач виплачував грошові кошти на утримання позивача та її дітей. Тому підприємство у повному обсязі виконало свої зобов`язання. Також зазначає, що згідно з п. 11 Правил розмір моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн.

Просить відмовити у позові.

Ухвалою Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2020 року постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомила. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без її участі.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в позові. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Позивач була дружиною ОСОБА_4 (а.с. 18, 21). Від шлюбу мають дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22, 23).

Сторонами визнається та не оспорюється факт, що ОСОБА_4 працював водієм автомобіля БілАЗ у ВАТ «ПІВДГЗК» (змінило назву на ПАТ «ПІВДГЗК», згодом - на АТ «ПІВДГЗК).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Відповідно до додатку № 1 до акту про нещасний випадок № 17 від 10.09.1998 - 30 серпня 1998 року о 18 годині 30 хвилин в.о. гірничого майстра добичної дільниці № 4 рудоуправління ОСОБА_11 видав письмовий наряд машиністу ЕКГ-10-И під інвентарним номером АДРЕСА_1 ОСОБА_5 на погрузку гірничої маси в великовантажні автомобілі і той о 19 годині 00 хвилин приступив до виконання наряду. Після 23 години, за письмовим нарядом контрольного майстра гірничотранспортного цеху ОСОБА_12 на погрузку під екскаватор № 15 заїхав БілАЗ № 73 під керуванням водія ОСОБА_4 і працював у нього до кінця зміни, зробивши за цей час 10 поїздок. 31.08.1998 приблизно о 05 годині 50 хвилин, після чергової загрузки автомобіля, машиніст екскаватора ОСОБА_5 побачив, що з кабіни автомобіля на майданчик вийшов водій ОСОБА_4 і, перебуваючи під захистом козирка автомобіля, показав йому жестами повернути екскаватор до нього кабіною. ОСОБА_5 поворотом стріли вліво проніс ківш над кабіною водія і зупинив його в 1,5-2 метрах від автомобіля, не відключивши збудження генераторыв екскаватора. З невідомих причин ОСОБА_4 встав ногами на середню смугу перильної огорожі майданчика кабіни автомобіля і намагався щось сказати ОСОБА_5 ОСОБА_5 , намагаючись його зрозуміти, встав з крісла машиніста екскаватора, при цьому випадково зачепив стегном правої ноги ручку командо-контролера, в результаті чого стріла екскаватора пересунулася вправо і ковшом придавила до торця козирка автомобіля грудну клітину ОСОБА_4 , смертельно його травмувавши. У ході розслідування встановлено, що машиніст екскаватора ОСОБА_5 перебував у легкому стані сп`яніння.

Згідно з додатком № 3 особами, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці, є:

1.Машиніст екскаватора дільниці №4 ОСОБА_5 , який порушив п.4 розділу «Работа экскаватора на автотранспорте «Инструкции по технике безопасности для машинистов и помощников экскаватора ЭКГ-8И, ЭКГ-5А, ЭКГ-10-И. §93 «Правил безопасности при разработке месторождений полезных ископаемых открытым способом».

2.водій автомобіля БілАЗ № 73 ГТЦ ОСОБА_4 , який порушив п. 1 розділу « Погрузочно -разгрузочные работы» в підрозділі «водієві забороняється» « Инструкции по технике безопасности и безопасности движения для водителей технологического автотранспорта при работе в карьере ЮГОКа». § 324 (в) «Правил безопасности при разработке месторождений полезных ископаемых открытым способом».

3.Начальник добичної дільниці №4 РУ ОСОБА_7 , який порушив п.3.6. своєї посадової інструкції.

4.Начальник гірничотранспортного цеху ОСОБА_8 , який порушив п.3.10 своєї посадової інструкції.

Пунктом 13.2 акту встановлено наявність вини підприємства (порушено §93 «Правил безопасности при разработке месторождений полезных ископаемых открытым способом») та вини потерпілого (порушено § 324 (в) «Правил безопасности при разработке месторождений полезных ископаемых открытым способом» (а.с. 10-16).

Відповідно до наказу генерального директора ВАТ «ПівдГЗК» від 25 вересня 1998 року «Про відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника» вирішено виплатити дружині померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_13 одноразову допомогу на родину в розмірі п`ятирічного заробітку померлого і в розмірі його річного заробітку на кожного утриманця (дружина та двоє дітей). Зменшено розмір допомоги на 40 %. Вирішено виплачувати ОСОБА_13 на своє утримання та дітей. У наказі зазначено, що у настанні нещасного випадку встановлена змішана вина: підприємства - 60 %, потерпілого - 40 % (а.с. 17).

Відповідачем виплачено матеріальну шкоду, завдану нещасним випадком з летальним наслідком з водієм автомобіля БілАЗ ГТЦ ВАТ «ПівдГЗК» ОСОБА_4 : допомога в організації похорону - 1123,30 грн; одноразова допомога сім`ї загиблого - 31555,80 грн; одноразова допомога на двох дітей - 12622,32 грн; штраф за нещасний випадок - 12622,32 грн (а.с. 40).

Позивачу завдано моральну шкоду, оскільки вона втратила свого чоловіка, залишилась без його підтримки, що призвело до виникнення в неї душевного потрясіння, переживання та страждань. Відчуття того, що вона ніколи не побачить кохану людину, постійно її пригнічують, що негативно відображається на її психологічному стані. На момент смерті чоловіка позивач залишилася сама з двома дітьми. Факт смерті чоловіка беззаперечно свідчить про те, що позивач відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР організації і громадяни, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Смерть ОСОБА_4 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, настала внаслідок порушення працівниками відповідача та самим померлим законодавства про охорону праці, а тому саме відповідач несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

Позивач втратила життєві зв`язки з рідною людиною, що є невідновлювальною втратою та спричиняє моральні страждання.

Таким чином, відповідач як промислове підприємство, діяльність якого пов`язана з підвищеною небезпекою, зобов`язаний відповідати за завдану шкоду.

Зазначене узгоджується з нормами законодавства, чинного на момент виникнення правовідносин, зокрема Законом України «Про охорону праці» (далі - Закон).

Так, статтею 11 Закону передбачено, що власник зобов`язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, у повному розмірі втраченого заробітку відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому (членам сім`ї та утриманцям померлого) одноразову допомогу. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не враховуються.

Крім того, відповідно до ст. 12 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідач як підприємство, діяльність якого пов`язана з підвищеною небезпекою, має відповідати за шкоду, задану смертю працівника.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачам моральних страждань, суттєвість вимушених змін у житті.

При цьому посилання представника відповідача на п. 10 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених Постановою КМУ №472 від 23.06.1993, суд вважає безпідставним, оскільки зазначений пункт регулював розмір одноразової допомоги, що не є предметом спору.

Відповідно до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

Суд вважає, що зазначений пункт не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки ним було врегульовано відшкодування моральної шкоди за заявою самого потерпілого, а не членами сім`ї померлого працівника підприємства.

Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди суд відхиляє, оскільки сам факт втрати близької людини веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до п. 2 Правил доказом вини власника можуть бути: акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання.

Таким чином, на законодавчому рівні закріплений обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідків, що наступили.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 280000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у зв`язку зі смертю чоловіка.

Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 440-1, 450 ЦК УРСР, ст. 153 КЗпП України, ст.ст. 11, 12 Закону України "Про охорону праці" станом на 05.06.1996, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 , інтереси якої представляє ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 280000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Н. В. Князєва