Справа № 236/251/20
Провадження № 6/236/14/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі :

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

при секретарях Безорчук А.О., Колесник О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лиман Донецької області (за відсутності учасників справи) заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Коробко Світлани Євгенівни, заінтересовані особи Комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», Петровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_2 ., яка є представником ОСОБА_1 (а.с.7,8), у січні 2020 року звернулась до суду із заявою щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України. Представник заявниці зазначає, що ухвалою Петровського районного суду м. Донецька у справі № 0540/5783/2012 від 21.11.2012 року було задоволено подання державного виконавця та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (до виконання зобов`язань за судовим наказом у справі № 2-н-2916 від 27.06.2012 року). Копії вказаної ухвали суду ОСОБА_1 не отримувала, про встановлення щодо неї тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України вона дізналась лише після звернення за правничою допомогою до адвоката. Як було з`ясовано адвокатом, на теперішній час виконавче провадження № 34528997 з виконання судового наказу у справі № 2-н-2916 від 27.06.2012 року є завершеним (згідно зданими Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень), вимоги виконавчого документа є фактично виконаними. Згідно з відомостями, отриманими з офіційного вебсайту Міністерства юстиції України, в розділі «Єдиний реєстр боржників» інформація щодо ОСОБА_1 відсутня. Представник заявниці вважає, що на теперішній час відсутні підстави для обмеження прав ОСОБА_1 , посилається на норми ст. 441 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, просить скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, відповідну ухвалу суду спрямувати на адресу державної прикордонної служби України.

Згідно з правовими позиціями, висловленими у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», учасник виконавчого провадження (особа, залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляді як заявник, а інші

учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, - як заінтересовані особи.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК,якими врегульовано аналогічні питання (п.3 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України).

Ухвалою судді від 23.01.2020 року залучено до участі у справі як заінтересовану особу стягувача за судовим наказом судді Петровського районного суду м. Донецька № 2-н-2916 від 27.06.2012 року - Комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа».

Ухвалою суду від 17.03.2020 року здійснено заміну заінтересованої особи у справі зі Слов`янського МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на Петровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Заявниця ОСОБА_1 , представник заявниці адвокат Коробко С.Є. були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи судом, для участі в судовому засіданні не прибули, надали заяву про здійснення судового розгляду без участі заявниці та її представника (а.с.18).

Заінтересовану особу - Комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» (адреса реєстрації юридичної особи розташована на тимчасово окупованій території України : м. Донецьк, вул. Постишева, буд.68) було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошень на офіційному вебсайті суду (а.с.16,20,31); заінтересованою особою не було направлено уповноваженого представника для участі в судовому засіданні, не було висловлено заперечень проти задоволення заяви щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Заінтересовану особу - Петровський РВ ДВС у м. Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом; заінтересованою особою не було направлено уповноваженого представникам для участі в судовому засіданні, не було висловлено заперечень проти задоволення заяви щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України

Під час дослідження матеріалів справи судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень суддею Петровського районного суду м. Донецька 27.06.2012 року було складено судовий наказ у справі № 0540/2916/2012 (провадження № 2-н/0540/650/2012) про стягнення солідарно х ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ККП Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» коштів на загальну суму 5073,78 грн..

На виконанні в органах Державної прикордонної служби України перебуває ухвала Петровського районного суду м. Донецька від 21.11.2012 року у цивільній справі № 0540/5783/2012 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України (а.с.3). Зазначеною ухвалою суду були встановлені тимчасові обмеження для боржника ОСОБА_1 , пов`язані із необхідністю виконання зобов`язань за судовим наказом судді Петровського районного суду м. Донецька № 2-н-2916 від 27.06.2012 року (а.с.9). Вказана ухвала набрала законної сили 26.11.2012 року, оригінал ухвали зберігається в архіві Петровського районного суду м. Донецька.

За повідомленням Слов`янського МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у донецькій області від 23.07.2018 року № 14.19-7/25589 (а.с.5 ) у Єдиному реєстрі виконавчих проваджень містяться дані про виконавче провадження ВП № 34528997 щодо виконання судового наказу судді Петровського районного суду м. Донецька № 2-н-2916 від 27.06.2012 року, стан виконавчого провадження «завершено», стан виконавчого документа «виконаний», виконавче провадження міститься у Петровському РВ ДВС м. Донецьк ГТУЮ у Донецькій області.

Згідно з відомостями, отриманими з офіційного вебсайту Міністерства юстиції України, в розділі «Єдиний реєстр боржників» інформація щодо ОСОБА_1 відсутня (а.с.6).

За повідомленням Петровського РВ ДВС у м. Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 06.04.2020 року № 310, перевіркою спецпідрозділу Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні у Петровському РВ ДВС м. Донецька перебувало виконавче провадження № 34528997 щодо виконання судового наказу судді Петровського районного суду м. Донецька № 2-н-2916 від 27.06.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ККП «ДМТМ» коштів на суму 5073,78 грн.; 24.12.2013 року державним виконавцем вказане виконавче провадження було закрито на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. Закону від 21.04.1999 року № 606-XIV), у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення.

За вказаним виконавчим провадженням ОСОБА_1 є боржником, а ККП Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» - стягувачем.

Матеріально-технічна база та документи ОСОБА_5 РВ ДВС (в тому числі архівні виконавчі провадження, журнали обліку вхідної та вихідної кореспонденції) залишені у м. Донецьку, на тимчасово окупованій території України, тому надати більш детальну інформацію щодо виконавчого провадження № 34528997 не можливо.

Вирішуючи по суті заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Коробко С.Є. щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, суд виходить з такого.

Як зазначено у ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України(ст. 19 Основного Закону).

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у заяві представника ОСОБА_1 , суд бере до уваги положення ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території; кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Суд погоджується із представником заявниці в тому, що застосований до ОСОБА_1 захід обмежує її право на вільне пересування, що прирівнюється до втручання в значенні ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Раймондо проти Італії» (Raimondo v. Italy) від 22.02.1994 року, заява № 12954/87, п. 39).

Згадане представником заявниці втручання в право ОСОБА_1 порушує ст. 2 Протоколу № 4до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо тільки воно не є «передбаченим законом», не відповідає одній із законних цілей, викладених в пунктах 3 та 4 ст. 2 Протоколу № 4, і якщо воно не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення однієї чи декількох визначених цілей (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Деніці та інші проти Кіпру» (Denizci and Others v. Cyprus) від 23.05.2001 року,заяви № 25316-25321/94 та 27207/95, п. 405).

Втручання у права, гарантовані згаданою Конвенцією та Протоколами до неї, можуть вважатись «необхідними у демократичному суспільстві», якщо вони мали місця задля реагування на нагальну суспільні потребу та якщо застосовані заходи були пропорційними цілям, котрі переслідувалися.

Законні обмеження мають спрямовуватись виключно на досягнення правомірних цілей, тобто застосовуватись лише для належного забезпечення прав і свобод людини, задоволення справедливих вимог моралі, громадського порядку та загального добробуту в демократичному суспільстві.

Вимога «необхідність у демократичному суспільстві» тісно пов`язана з вимогою «тимчасовості» обмежень, яка полягає в їх застосуванні на певний час і обов`язковому припиненні, коли визнається необхідність припинити обмеження прав особи.

Припинення обмежень пов`язується із відновленням стану належного визнання справедливих вимог моралі, громадського порядку та загального добробуту в демократичному суспільстві. Застосування будь-якого обмеження повинно мати певні часові рамки, початок обмежень пов`язується із порушенням нормального стану речей у суспільстві, а закінчення з відновленням такого стану.

Як вбачається із доданих представником заявниці письмових матеріалів, обмеження у праві виїзду за межі України було встановлене відносно ОСОБА_1 судовим рішенням від 21.11.2012 року.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України є, зокрема, ухилення громадянина від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання таких зобов`язань.

Норми п.18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинного на той час Закону від 21.04.1999 року № 606-XIV) надавали державному виконавцеві право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

На теперішній час аналогічні норми містить п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII).

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України (у чинній на той час редакції Закону від 18.03.2004 року № 1618-IV) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішувалось судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст. 441 чинного ЦПК України (в редакції Закону від 03.10.2017 року № 2147-VIII) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Отже, втручання у право ОСОБА_1 (як боржника у межах виконавчого провадження) на свободу пересування було здійснено згідно із законом (така можливість була передбачена як загальними нормами ЦПК, так і спеціальними нормами Закону України «Про виконавче провадження»), переслідувало легітимну мету (забезпечити виконання судового рішення про стягнення коштів на користь ККПДонецької міської ради «Донецькміськтепломережа»), на час встановлення згаданого обмеження воно було «необхідним у демократичному суспільстві».

Однак на теперішній час виконавче провадження № 34528997 щодо виконання судового наказу судді Петровського районного суду м. Донецька № 2-н-2916 від 27.06.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ККПДонецької міської ради «Донецькміськтепломережа» коштів на суму 5073,78 грн. закрито постановою державного виконавця на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. Закону від 21.04.1999 року № 606-XIV), у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення. Стягувач ККПДонецької міської ради «Донецькміськтепломережа» не висуває будь-яких претензій майнового характеру до ОСОБА_1 .

Відтак, на сьогодні існування встановленого щодо ОСОБА_1 обмеження у праві виїзду за межі України не відповідає критерію «необхідності у демократичному суспільстві», не переслідує жодної легітимної мети. Тому право заявниці на свободу пересування є порушеним.

Нормами ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції чинного на той час Закону від 21.04.1999 року № 606-XIV) було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Згідно із ч.1 ст. 40 чинного на теперішній час Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 5 чинного ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Нормами ч.5 ст. 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 і скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2,5,10, 258-261, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Коробко Світлани Євгенівни щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи громадянки України ОСОБА_6 (російською ОСОБА_7 ОСОБА_8 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) встановлене раніше згідно з ухвалою Петровського районного суду м. Донецька від 21.11.2012 року у справі № 0540/5783/2012.

Копію цієї ухвали суду направити для виконання до Петровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження рішення продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя -