Дата документу 10.06.2020
Справа № 334/1344/20
Провадження № 2/334/2329/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянувши відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на його утримання. У позові зазначилв, що батько неповнолітнього ОСОБА_3 не займається його вихованням та забезпеченням, жодних з покладених законом на батьків обов`язків не виконує. Позивач, як піклувальник ОСОБА_3 , самостійно утримує дитину, піклуються про його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Тому, на підставі ст. 164 СК України, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 належним чином не виконують свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, права і інтереси, якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку, просить позбавити його батьківських прав та стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи Поліщук Г.М. у судовому засіданні просила суд прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.

Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.164 СК України, оскільки батько і матір можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є рідною донькою ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 одружилась з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3 . 23.11.2007 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано. З червня 2007 року, ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_5 проживали з позивачем.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла.

На підставі наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 04.12.2019 № 893 ОСОБА_3 було тимчасово влаштовано в родину позивача, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до прийняття рішення про його влаштування.

На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 16.12.2019 року № 569/5 ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

На підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 22.01.2020 № 22р над ОСОБА_3 встановлено піклування. ОСОБА_1 призначено його піклувальником.

На підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 26.02.2020 № 86р ОСОБА_3 надано статус дитини, яка постраждала в наслідок воєнних дій та збройних конфліктів, яка зазнала психологічного насильства, моральних та психологічних страждань, що не потребують доведення, в наслідок її внутрішнього переміщення та залишення свого постійного місця проживання з метою уникнення збройного конфлікту.

Батько ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з червня 2007 року з дитиною не проживає, не займається його вихованням, жодних з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини.

Місцезнаходження відповідача на теперішній час невідомо.

Позивач самостійно утримує свого онука, піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, сприяє здобуттю ним освіти, готує його до самостійного життя. Дитина має все необхідне для життя та розвитку.

Натомість батько ОСОБА_3 не виявляє жодного інтересу до внутрішнього світу дитини, не утримує його, навіть не спілкується з ним взагалі, не відвідує сина за місцем навчання, не присутній на батьківських зборах, не спілкується з вчителями, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до довідки від 21.01.2020 року №12, виданої директором школи №29 ОСОБА_2 дитину у навчальному закладі не відвідував, успіхами та розвитком не цікавився, на батьківських зборах не з`являвся, з класним керівником не спілкувався. При зарахуванні ОСОБА_3 до навчального закладу заяву та інші документи надавала мати ОСОБА_5 , яка весь час з моменту зарахування до навчального закладу займалася вихованням дитини. На сьогодні хлопець проживає разом з дідом та бабаю, які приїхали одразу після смерті матері та виховують і утримують дитину по теперішній час.

Відповідно до довідки від 14.02.2020 року, виданої директором Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» батько ОСОБА_2 декларації на ОСОБА_3 з лікарем педіатром не укладав, за медичною допомогою до дільничного лікаря педіатра з дитиною не звертався. Декларація про вільний вибір лікаря на медичне обслуговування на дитину ОСОБА_3 укладено з лікарем педіатром дільничним ОСОБА_9 з позивачем.

Окрім того, відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не приймає участі у знаходженні необхідних лікарів та лікарських препаратів; не відвідує лікарні, не цікавиться взагалі про його самопочуття та наявні хвороби.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює, як свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків та характеризує ОСОБА_2 з негативної сторони, як особу яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Узагальнюючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, відносно неповнолітнього ОСОБА_3 та стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору зв вимогою про позбавлення батьківських прав у розмірі 840,80 гривень.

У зв`язку з тим, що позивач за вимогою про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 840,80 гривень, слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 81,141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса згідно якої взято на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 ), аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в мажах платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави - судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса згідно якої взято на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строки на подання заяви про перегляд заочного рішення та на подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, продовжуються на строк дії карантину, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.