Ухвала

15 червня 2020 року

м. Київ

справа № 755/17733/17

провадження № 61-8581ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з зазначеним вище позовом.

Свої вимоги ПАТ «УкрСиббанк» обґрунтувало тим, що банком 10 жовтня 2008 року було укладено договір споживчого кредиту з ОСОБА_2 . Відповідно до якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 50 500 доларів США.

У той же день для забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір іпотеки від 10 жовтня 2008 року та прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка станом час звернення до суду з цим позовом належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором та виникненням простроченої заборгованості АТ «УкрСиббанк» у 2010 році звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 529 106 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 527 286 грн.

Зазначало, що станом на 08 листопада 2017 року рішення суду набрало законної сили, однак не виконано, відтак заборгованість за кредитним договором не сплачена та становить суму у розмірі 166 483 доларів США 51 цент банк просив суд позов ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вказувало, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги, що визначено на момент фактичного задоволення.

Відтак, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання у ОСОБА_3 перед ПАТ «УкрСиббанк» утворилася заборгованість у розмірі 166 483 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту у розмірі 49 898 доларів США 81 цент; заборгованість по відсотках у розмірі 11 6584 доларів США 70 центів; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у строк з 08 листопада 2016 року по 08 листопада 2017 року у розмірі 359 262 грн 03 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у строк з 08 листопада 2016 року по 08 листопада 2017 року у розмірі 759 052,81 грн.; також судові витрати у розмірі 1 600 грн., яку ПАТ «УкрСиббанк» просило звернути на предмет іпотеки- нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що на час виникнення цього спору строк дії договору закінчився, позивач скористався правом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись з відповідним позовом до суду, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2010 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року скасовано, й ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 527 286 грн на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначене судове рішення.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

02 червня 2020 року ОСОБА_1 повторно подала до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 03 червня 2020 року, в якій заявник просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додано документ, що не підтверджує сплату судового збору в установленому порядку та розмірі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 наведено правовий висновок щодо сплати судового збору за подання позовної заяви про звернення стягнення на майно, згідно з яким, зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача.

Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Відтак, судове рішення, яке оскаржує заявник свідчить про існування однієї вимоги майнового характеру щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подачі позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом станом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 1 600 грн.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру (звернення стягнення на предмет іпотеки), яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у розмірі оспорюваної суми, таким чином 527 286 грн.*1,5%*200%=15 818 грн 60 коп.

Заявником долучено до матеріалів справи квитанцію від 17 січня 2020 року про сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 920 грн.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судовий збір заявником було сплачено на рахунок № НОМЕР_1 .

При перевірці зарахування вказаної у квитанцію від 17 січня 2020 року суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України встановлено, що інформація про зарахування судового збору за подачу касаційної скарги ОСОБА_1 по цьому платіжному документу відсутня.

З 01 січня 2020 року почали діяти нові реквізити для сплати судового збору за подання касаційних скарг до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Інформацію про нові реквізити для сплати судового збору було опубліковано на офіційному веб-сайті Верховного Суду та Державної казначейської служби України.

Кошти, які було сплачено з 01 січня 2020 року на попередні рахунки Казначейством України не зараховуються, а повертаються банківським установам як «нез`ясовані надходження».

Таким чином, заявником було сплачено судовий збір за неправильними реквізитами.

За наявності сумнівів у здійсненні сплати суми судового збору до Державного бюджету України і зарахування його до спеціального фонду цього бюджету суд вправі витребувати у платника відповідне підтвердження (довідку) органу Державної казначейської служби України, на рахунок якого цю суму судового збору перераховано.

Ураховуючи характер спору заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 15 818 грн 60 коп.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

Відповідно до підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України та Законом № 540-IX,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, але який не може перевищувати десяти днів з дня закінчення строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян