РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року м. Рівне

Справа № 569/259/20

Провадження № 22-ц/4815/871/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Хилевича С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі -Державна казначейська служба України,

Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області,

Управління патрульної поліції в Рівненській області,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2020 року в складі судді Кучиної Н.Г., проголошене в 16год.01 хв. в м.Рівне, повний текст складено 20.05.2020.

в с т а н о в и в:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Управління патрульної поліції в Рівненській області про стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.05.2018 року у справі №569/2104/18 постанову серії АР № 710440 від 3.02.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ч. 3 ст. 126 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. - визнано протиправною та скасовано.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122, ч. 3 ст. 126 КУпАП - провадженням закрито. Підставою для постановлення судового рішення стало відсутність підтвердження факту керування 02 лютого 2018 року о 23 год. 13 хв. в м. Рівне, по вул. Костромській ним транспортним засобом марки «Honda Civic», з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

З дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме з 03 лютого 2018 року і до дня постановлення Рівненським міським судом Рівненської області судового рішення у справі №569/2104/18 від 23 травня 2018 року про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122, ч.3 ст. 126 КУпАП за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення пройшло три місяці.

Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 11169 грн.( 3 місяці х на 3723 грн.), яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях протягом тривалого часу, викликаних неправомірними діями посадових осіб органів державної влади, приниження честі і гідності, понесенням моральних затрат у доказуванні своєї правоти у суді.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2020 року стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених статтями 23, 1174 ЦК України для стягнення позивачу моральної шкоди, завданої неправомірними діями, рішеннями працівників Національної поліції України, установивши, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено протиправність постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яка скасована.

У поданій апеляційній скарзі позивач вважає рішення суду першої інстанції не адекватним та не пропорційним для відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням його до адмінвідповідальності. Вказує, що судом не враховано тривалості доказування його правоти, відтак перебування у неспокої та стресі з 3.02.2018 року по 5.06.2018 року та необхідність змінити спосіб та ритм життя: готувати позов, шукати докази, прибувати до суду також не враховано кількості судових засідань, невизнання його позовних вимог.

З наведених підстав просить рішення суду змінити, задовольнивши його позов у повному об`ємі.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Державної казначейської служби України вважає рішення суду законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 3.02.2018 року інспектором роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Романцовим О.В., винесено постанову серії АР № 710440 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.3 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 грн.

2 лютого 2018 року на ОСОБА_1 було також складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 02 травня 2018 року провадження у справі №569/1943/18 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.05.2018 року у справі №569/2104/18 постанову серії АР № 710440 від 03.02.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ч. 3 ст. 126 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп. - визнано протиправною та скасовано.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122, ч. 3 ст. 126 КУпАП - провадженням закрито. Підставою для цього стало відсутність підтвердженого факту керування 2 лютого 2018 року о 23 год. 13 хв. в м. Рівне, по вул. Костромській ним транспортним засобом марки «Honda Civic», з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких у законодавстві виокремлюються посадові чи службові особи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17, з якими погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19).

Висновок суду першої інстанції про те, що до правовідносин, що склалися між сторонами не підлягають застосуванню норми ст.1176 ЦК України є правильними та відповідають зазначеному вище правовому висновку касаційного суду.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, наведені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) їх посадовими (службовими) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Апеляційний суд вважає, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19).

Визначаючи розмір моральної шкоди, ОСОБА_1 виходив із положень ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», однак вказаний закон до правовідносин, що склалися між сторонами не застосовується.

Колегія суддів вважає, що, з урахуванням встановлених обставин справи, характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач та вказує у позовній заяві, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, місцевий судобґрунтовано стягнув з держави на користь позивача моральну шкоду в сумі 500 грн.

Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призводить до його збагачення, тому доводи апеляційної скарги правильності висновків суду при визначення розміру моральної шкоди не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.07.2020року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Хилевич С.В.