Єдиний унікальний номер 235/316/20
Номер провадження 22-ц/804/2006/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мірути О.А.,

суддів: Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу Покровського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2020 року за позовом Покровського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області до ОСОБА_1 у справі №235/316/20, суддя першої інстанції Величко О.В., повне судове рішення складено 31.03 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

17 січня 2020 року Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи його наступним.

Працюючи у 2011 році на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», ОСОБА_1 надав до відділу кадрів завідомо підроблений документ трудову книжку НОМЕР_1 на своє ім`я, в якій були відображені неправдиві відомості про те, що у період часу з 10.05.1990 року по 03.12.1990 року та з 08.12.1992 року по 15.05.1993 рік він працював у Димитровському шахтобудівельному управлінні №1 тресту «Красноармійськвуглебуд» з повним робочим днем в шахті електрослюсарем підземним. Ця трудова книжка була надана до управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську Донецької області, яке згідно протоколу від 12.08.2011 року № 771 призначило ОСОБА_1 пенсію в сумі 8315,74 грн.

Виявивши неправдиві відомості в зазначеній трудовій книжці, у 2014 році пенсійний фонд звернувся до правоохоронних органів.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.02.2015 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 358 та ч. 3 ст. 190 КК України та з нього на користь Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області стягнуто матеріальну шкоду за період з 20.09.2011 року по 20.11.2014 року у розмірі 343390,87 грн.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14.07.2015 року вирок Красноармійського суду Донецької області від 04.02.2015 року залишено без змін.

Оскільки вирок суду набув чинності 14.07.2015 року, пенсійний фонд продовжував виплату ОСОБА_1 пенсії до 14.07.2015 року, внаслідок чого за період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року йому була виплачена сума у розмірі 59550,70 гривень.

15.09.2015 року ОСОБА_1 подав до ПФУ заяву про утримання переплати пенсії з його пенсії за період з 12.07.2011 року по 31.07.2015 року у сумі 402941,57 грн., по 20%, починаючи з жовтня 2015 року.

15.03.2018 року ОСОБА_1 подав до ПФУ дві заяви: про відзив заяви від 15.09.2015 року, у зв`язку з зазначенням неправильної суми заборгованості, та про утримання з його пенсії переплати у сумі 343390,87 грн., яка була ним незаконно утримана за період з 12.07.2011 року по 20.11.2014 року.

Вважають, що три роки позовної давності на суму 59550,70 гривень необхідно розраховувати з 15.03.2018 року.

На підставі викладеного просять стягнути з відповідача незаконно отриману пенсію у розмірі 59550,70 гривень за період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог Покровського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності

Судове рішення мотивоване тим, що враховуючи ту обставину, що факт незаконного використання підробленого документа був визнаний відповідачем, що підтверджено вироком суду, його заперечення проти позовних вимог з приводу відсутності таких доказів судом відхиляється та підлягає перевірці питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Матеріали справи містять заяву відповідача від 15.09.2015 року про визнання ним факту переплати йому пенсії з боку позивача за період з 12.07.2011 року по 31.07.2015 року ( у тому числі за спірний період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року).

Отже, з 15.09.2015 року позовна давність переривалася та її перебіг почався спочатку.

Доводи позивача, що строки позовної давності почалися з моменту не визнання відповідачем зобов`язання щодо повернення незаконно одержаних пенсійних виплат, викладених в його заяві від 15.03.2018 року, суд визнав такими, що не заслуговують на увагу, та дійшов висновку, що звернувшись до суду з позовом 17.01.2020 року, позивач порушив строк позовної давності.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позивача.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, принципи об`єктивності та неупередженості судового розгляду, не надав належної оцінки доказам по справі.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.02.2015 року, який набув чинності 14.07.2015 року, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 358 та ч. 3 ст. 190 КК України та з нього на користь Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області стягнуто матеріальну шкоду за період з 20.09.2011 року по 20.11.2014 року у розмірі 343390,87 грн.

За період з 20.12.2014 року по 20.07.2015 року, тобто до набуття чинності вироком суду, позивач продовжував перераховувати відповідачу пенсію в загальній сумі 59550,70 гривень.

Відповідач у своїй заяві від 15.09.2015 року визнав переплату йому пенсії на загальну суму 402941,57 грн. за період з 12.07.2011 року по 31.07.2015 року, яка складається із суми, стягнутої за вироком суду у розмірі 343390,87 грн. за період з 20.09.2011 року по 20.11.2014 року та суми у розмірі 59550,70 гривень за період з 20.12.2014 року по 20.07.2015 року.

Заявою від 15.03.2018 року на адресу позивача відповідач ОСОБА_1 відкликав свою заяву від 15.09.2015 року через неправильно зазначену суму заборгованості та заявою від 15.03.2018 року просить здійснювати переплату пенсії за період з 12.07.2011 року по 20.11.2014 року у сумі 343390,87 грн.

Позивач вважає свої майнові права порушеними з 15.03.2018 року, оскільки відповідач відмовився визнавати переплату йому пенсії за період з 20.12.2014 року по 20.07.2015 року у сумі 59550,70 гривень і добровільно її повертати саме заявою від 15.03.2018 року.

Вважає, що відповідно до ст. 261 ЦК України саме з 15.03.2018 року у позивача виникло право пред`явити вимогу про повернення незаконно одержаних виплат за період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року.

Позивач не згоден з висновком суду про те, що наявність добровільної згоди відповідача на повернення надмірно виплаченої пенсії у розмірі 59550,70 гривень не є поважною причиною, у зв`язку з чим позивач і не реалізував своє право на звернення до суду з позовом.

Також вважає, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду не зроблено жодного висновку щодо правомірності позову про стягнення надмірно виплаченої пенсії у розмірі 59550,70 гривень за період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на наступне.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14.07.2015 року залишений без змін вирок суду, яким стягнуто з нього на користь позивача 343390,87 грн.

Пенсійному фонду було відомо про порушення його прав ще з часу подання заяви про порушення кримінального провадження у 2014 році. Саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності.

Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав жодних доказів незаконності отримання ним пенсійних виплат з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог до нього.

Суд першої інстанції не погодився з його доводами, але врахував заяву та застосувавши строк позовної давності, правомірно відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача та його представника, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Вироком Красноармійського міськрайонногосуду Донецької області від 04.02.2015 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 358 та ч. 3 ст. 190 КК України та з нього на користь Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області стягнуто матеріальну шкоду за період з 20.09.2011 року по 20.11.2014 року у розмірі 343390,87 грн. (а. с. 9-12).

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14.07.2015 року вирок Красноармійського міськрайонногосуду Донецької області від 04.02.2015 року залишено без змін (а. с. 14-16).

З 20.12.2014 року по 20.07.2015 року відповідачу ОСОБА_1 було продовжено перерахування пенсії на загальну суму 59550,70 гривень (а.с. 22).

Заявою від 15.09.2015 року ОСОБА_1 просив утримати переплату пенсії за період з 12.07.2011 року по 31.07.2015 року у сумі 402941,57 грн. з його пенсії по 20%, починаючи з жовтня 2015 року ( а.с. 23), в подальшому заявою від 15.03.2018 року просив відкликати свою заяву у зв`язку з неправильною сумою заборгованості (а.с. 24).

Розпорядженням від 04.08.2015 року Покровське ОУПФУ припинило виплату пенсії відповідачу з 01.08.2015 року у зв`язку з особистою заявою від 04.08.2015 року ( а.с. 60).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачаться з матеріалів справи, факт незаконного отримання пенсії ОСОБА_1 за підробними документами встановлений вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.02.2015 року, який набув чинності 14.07.2015 року та за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області матеріальну шкоду за період з 20.09.2011 року по 20.11.2014 року у розмірі 343390,87 грн.

Відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, у відповідності до ч.ч. 6,7 ст. 82 ЦПК України встановив, що факт використання завідомо підробленого документу ОСОБА_1 та факт незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великому розмірі, був встановлений вироком суду від 04.02.2015 року, який набув чинності14.07.2015 року.

Посилаючись на обставини, встановлені вироком суду, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що факт використання підробленого документу, на підставі якого була нарахована пенсія відповідачу, у тому числі за спірний період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року, встановлений вироком суду, а тому не підлягає додатковому доказуванню.

Відповідно до розрахунку ПФУ від 10.01.2020 року ( а.с. 22) за період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року сума переплаченої ОСОБА_1 пенсії складає 59550,70 грн.

На підставі викладеного, апеляційний суд не може погодитися з доводом апеляційної скарги, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом не зроблено жодного висновку щодо правомірності позову про стягнення надмірно виплаченої пенсії у розмірі 59550,70 гривень за період з 01.12.2014 року по 31.07.2015 року.

В частині законності застосування судом першої інстанції строку позовної давності, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Цивільним кодексом позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 цього Кодексу). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Встановивши порушення прав позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності.

Так, апеляційний суд погоджується з тим, що про порушення свого права позивачу стало відомо 14.07.2015 року, тобто з моменту набуття вироком Красноармійського суду Донецької області від 04.02.2015 року законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Ч. 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Заявою від 15.09.2015 року відповідач визнав переплату йому пенсії на загальну суму 402941,57 грн. за період з 12.07.2011 року по 31.07.2015 року, яка складається із суми, стягнутої за вироком суду у розмірі 343390,87 грн. за період з 20.09.2011 року по 20.11.2014 року та суми у розмірі 59550,70 гривень за період з 20.12.2014 року по 20.07.2015 року та зазначив, що він просить здійснювати утримання з його пенсії по 20%, починаючи з жовтня 2015 року.( а.с. 23).

Тобто, зверненням до відповідача з заявою від 15.09.2015 року, позивач перервав перебіг позовної давності щодо вимог, які є предметом спору по справі і строк позовної давності по цим вимогам у розмірі 59550,70 гривень за період з 20.12.2014 року по 20.07.2015 року почався спочатку.

З 15.09.2015 року ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу на погашення боргу у розмірі 59550,70 гривень за період з 20.09.2011 року по 20.11.2014 року.

Дійсно, судом встановлено, що в подальшому 15.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою, в якій просив відкликати свою заяву від 15.09.2015 року у зв`язку з неправильною сумою заборгованості (а.с. 24), але ця заява не може бути підставою для перебігу позовної давності за вимогами у розмірі 59550,70 гривень за період з 20.12.2014 року по 20.07.2015 року, оскільки, як встановлено судом, позивач перервав перебіг позовної давності щодо вимог, які є предметом спору по справі заявою від 15.09.2015 року і жодного платежу по цим вимогам по теперішній час не здійснював.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що про порушення свого права позивачу стало відомо 15.03.2018 року.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду і давали підстави для звільнення відповідача від сплати заборгованості за послуги з теплопостачання апеляційному суду не надано.

Решта доводів апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та є тотожними доводам викладеним у позовній заяві, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди із висновками суду по оцінки доказів, проте згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Доводи позивачів, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до заперечень на позов і не можуть бути підставою для скасування рішення з відмовою позивачу у позові, оскільки в судовому рішенні надано повний аналіз представлених сторонами доказів, а суд апеляційної інстанції не вправі вдаватися до переоцінки цих доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З наведених вище підстав апеляційний суд погоджується з доводами, викладеними відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу та вважає їх обґрунтованими.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Покровського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення виготовлено 23.06.2020 року

Суддя: