Справа № 450/2252/19 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/1159/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:39
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Цапа П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою частково задоволено заяву ОСОБА_3 від 04.07.2019 року про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Вжито заходів забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , та на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ., яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір, предметом якого є кошти в сумі 75 000 Євро, і невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі, проте сприятиме ефективному захисту та поновленню порушених прав позивача у разі задоволення позову (а.с. 29-30).

Згадану ухвалу оскаржила представник ОСОБА_2 .

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що зі змісту розписки ОСОБА_2 , якою позивачка обґрунтовує позовні вимоги до неї, невідома дата написання цієї розписки і дата отримання коштів ОСОБА_2 , як невідомим є і сам факт передачі їй коштів позивачкою, а в матеріалах справи відсутні накладні, згідно яких ОСОБА_2 начебто мала повертати кошти, а відтак вважає, що «суд передчасно дійшов висновку, що між сторонами виник спір, предметом якого є неналежне виконання грошового зобов`язання на зазначену вище суму».

Вважає, що «судом не з`ясовано розмірності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, оскільки матеріали справи не містять відомостей стосовно ринкової вартості (арештованих) об`єктів нерухомого майна, що належить відповідачці на праві приватної власності» (а.с. 51-55).

Відповідачка, будучи повідомленою про апеляційний розгляд справи 04.06.2020 року, подала до суду (в особі свого представника) клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи «на іншу дату» - з посиланням на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року в Україні введено карантин (а.с. 83), в результаті чого апеляційний розгляд справи було відкладено на 15.06.2020 року.

15 червня 2020 року від представників обох сторін спору повторно поступили клопотання про відкладення розгляду справи: «на інший день після закінчення карантину» (представник позивача) та «на іншу дату» (представник відповідачки).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1), досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2), а частиною 2 статті 372 цього Кодексу встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Станом на час апеляційного розгляду справи (15.06.2020 року) введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин триває вже більше трьох місяців і строки його завершення нікому не відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України).

В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак від сторін спору (чи їхніх представників) заяв до суду про участь у апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності сторін та їхніх представників - на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

До заяви про забезпечення позову долучено копію розписки ОСОБА_2 , зі змісту якої вбачається, що вона у березні 2018 року отримала від ОСОБА_3 75 000 Євро (а.с. 27).

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 не міститься заперечень того факту, що ця розписка була написаною саме ОСОБА_2 .

При цьому в доводах апеляційної скарги звертається увагу лише на недоліки (на твердження апелянта) цієї розписки, як-то відсутність дати написання цієї розписки і дати отримання коштів ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції, погодившись з доводами заявниці ОСОБА_3 , якими обґрунтовано заяву про забезпечення позову, дійшов висновку, що у разі невжиття таких заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи предмет спору, а саме - зазначену у написаній ОСОБА_2 розписці суму у розмірі 75 000 Євро (яка очевидно є значною, як для пересічного громадянина України), очевидним є те, що виконання можливого рішення суду про стягнення цих коштів може бути істотно ускладненим чи унеможливленим у випадку відсутності у ОСОБА_2 майна, за рахунок реалізації якого можна було б виконати рішення суду про стягнення згаданих коштів.

В той же час, заходи забезпечення позову, застосовані судом, не перешкоджають ОСОБА_2 (а також іншим особам за її згоди) користуватися об`єктами нерухомості, на які судом оскаржуваною ухвалою накладено арешт: доводів про такі перешкоди апеляційна скарга не містить.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відтак суд при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову не вправі давати оцінку доказам, які подані позивачем (заявником) в обґрунтування його вимог, оскільки у відповідності до ст. 264 ЦПК України оцінку цим доказам зобов`язаний дати суд при ухваленні рішення по суті позовних вимог, а тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що в матеріалах справи відсутні накладні, згідно яких ОСОБА_2 начебто мала повертати кошти, а тому «суд передчасно дійшов висновку, що між сторонами виник спір, предметом якого є неналежне виконання грошового зобов`язання на зазначену вище суму», до уваги прийматися не можуть.

Так само, як не можуть прийматися до уваги доводи апеляційної скарги про те, що «судом не з`ясовано розмірності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, оскільки матеріали справи не містять відомостей стосовно ринкової вартості (арештованих) об`єктів нерухомого майна, що належить відповідачці на праві приватної власності», оскільки виходячи з принципів змагальності цивільного процесу, «відомості стосовно ринкової вартості (арештованих) об`єктів нерухомого майна, що належить відповідачці на праві приватної власності» мала б подати до суду сама відповідачка, яка також не позбавлена можливості звернутися до суду, як з клопотанням про заміну одного заходу забезпечення позову іншим (стаття 156 ЦПК України), так і з вмотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (стаття 158 ЦПК України).

За вище наведених обставин колегія суддів доводи заявниці ОСОБА_3 щодо необхідності вжиття по справі відповідних заходів забезпечення позову визнає обгрунтованими, а заходи забезпечення позову, застосовані судом першої інстанції шляхом постановлення оскаржуваної ухвали, - співмірними позовним вимогам.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 липня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 15 червня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.