ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/519/20 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/21473/19 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Тернопільміськгаз на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2020 року, ухваленого суддею Вийванко О.М., повний текст рішення складено 31 січня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Тернопільміськгаз про визнання дій неправомірними та зобов`язання укласти типовий договір, -

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ПрАТ Тернопільміськгаз, після уточнення позовних вимог, просив визнати неправомірні дії ПрАТ Тернопільміськгаз стосовно зарахування боргу колишнього власника приміщення по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 на нього, як нового власника, у розмірі 71238,53 грн. та зобов`язати відповідача укласти із ним типовий договір розподілу природного газу на спірне приміщення.

В обґрунтування вказаних вимог посилалася на те, що 05.11.2018 року на прилюдних торгах, проведених ДП «Сетам», придбав квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 88,8 кв. м. та зареєстрував на себе право власності. В травні 2019 року він звернувся у Приватне акціонерне товариство «Тернопільміськгаз» із заявою щодо відкриття особового рахунку для оплати за споживання природного газу, однак отримав відповідь від 04.06.2019 року № 411, що питання щодо відкриття особового рахунку на його ім`я не може бути вирішено, оскільки за попереднім власником даної квартири ОСОБА_2 існує наявна заборгованість за надані послуги. ОСОБА_2 втратив право на квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку із зверненням стягнення на майно, реалізацією майна у встановленому законом порядку, а новим власником майна є фізична особа ОСОБА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Тернопільміськгаз про визнання дій неправомірними та зобов`язання укласти типовий договір.

Зобов`язано Приватне акціонерне товариство Тернопільміськгаз укласти з ОСОБА_1 типовий договір розподілу природного газу на належну йому на праві власності квартиру з підсобним приміщенням, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2020 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства Тернопільміськгаз на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ Тернопільміськгаз просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2020 року року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ПрАТ Тернопільміськгаз зазначило, що договір розподілу природного газу з новим споживачем укладається після припинення договору розподілу природного газу із споживачем, який звільняє об`єкт або приміщення.

У даному випадку питання щодо відкриття особового рахунку з новим власником ОСОБА_1 буде вирішено після припинення договору із попереднім власником та погашення заборгованості.

Також чинним законодавством у сфері житлово-комунальних послуг та спеціальними нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері газопостачання не передбачено відкриття декількох особових рахунків за однією адресою - пункт 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин, у тому числі зобов`язання особи до укладення відповідних договорів.

Суд першої інстанції, зобов`язуючи ПрАТ Тернопільміськгаз укласти із ОСОБА_1 типовий договір розподілу природного газу на належну йому на праві власності квартиру з підсобним приміщенням, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не перевірив, чи відповідає обраний позивачем спосіб судового захисту вимогам закону

Посилання позивача на наявність заборгованості попереднього власника квартири з газопостачання у розмірі 71238,53 грн. саме по собі не є підставою для зобов`язання ПрАТ Тернопільміськгаз до укладення договору розподілу природного газу та відкриття нового особового рахунку, оскільки правовідносини щодо нарахування заборгованості не були предметом даного розгляду і можуть бути вирішені окремо. Тобто при наявності нарахованої заборгованості належним способом захисту буде її оспорювання, а не зобов`язання до укладення договору чи відкриття інших особових рахунків.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу ПрАТ Тернопільміськгаз у якому зазначила що зобов`язання з припинення або розірвання договору по розподілу природного газу з попереднім споживачем покладені на сторони такого договору і новий власник, який виявив бажання стати споживачем газу, не наділений ні повноваженнями вчиняти дії, направлені на розірвання або припинення договору про розподіл природного газу, стороною якого він не був, ні нести будь-яких обов`язків у правовідносинах, які виникли між іншими суб`єктами.

Позивач звернувся до відповідача і надав всі необхідні документи для укладення передбаченого Кодексом договору про розподіл природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи відмова відповідача в укладенні договору розподіл природного газу була пов`язана не із відсутністю у позивача правоустановчих документів на нерухоме майно або ненаданням необхідних документів для укладення договору, а у зв`язку з наявністю у відповідача договірних відносин щодо квартири по АДРЕСА_1 загальною площею 116,5 кв. м., і наявності боргу попереднього власника перед ПрАТ «Тернопільміськгаз».

Попередній власник втратив право на квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку із зверненням стягнення на майно, реалізацією майна у встановленому законом порядку і новим власником майна є фізична особа - ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Вимоги Кодексу кореспондуються із загальними вимогами цивільного законодавства у сфері договірного регулювання.

Укладення договору про розподіл природного газу є обов`язком оператора ГРМ і запропонований договір повинен відповідати типовому договору. Відмова від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та Кодексу.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (статті 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, статті 3. 5 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) можна зробити висновок про те, що в разі невиконання постачальником електричної енергії зобов`язання з укладення договору про розподіл природного газу, який відповідає типовому договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом зобов`язання.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відмова ПрАТ «Тернопільміськгаз» у здійсненні дії щодо укладення договору про розподіл природного газу до квартири з посиланням на існуючий договір з попереднім власником не ґрунтується на вимогах закону та порушує права позивача щодо реалізації права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому посилання відповідача на ту обставину, що договір не укладено у зв`язку з невиконанням попереднім власником своїх зобов`язань зі сплати за спожитий газ не є підставою для відмови і порушує права позивача щодо реалізації права власності на належне йому нерухоме майно, при цьому відповідач не позбавлений права вимагати від боржника відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що його права та інтереси були порушенні зі сторони відповідача.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на прилюдних торгах проведених 05.11.2018 року ДП «Сетам» придбав квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 116,5 кв. м., про свідчить протокол № 367475 проведення електронних торгів.

28 грудня 2018 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Жовніром І.Т. видано відповідне свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 9484 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 116,5 кв. м., на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

03 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у ПрАТ «Тернопільміськгаз» із заявою щодо відкриття особового рахунку для оплати за споживання природного газу.

Згідно відповіді ПрАТ «Тернопільміськгаз» від 04.06.2019 року № 411, питання щодо відкриття особового рахунку на його ім`я не може бути вирішено, оскільки між ПрАТ «Тернопільміськгаз» та попереднім власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 існують договірні зобов`язання із наявним боргом абонента за надані послуги в сумі 21672,40 грн. Тому питання щодо відкриття особового рахунку за новим власником буде вирішено після припинення договору із попереднім власником житлового приміщення по АДРЕСА_1 та погашення заборгованості за спожитий природній газ.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494, надалі Кодекс, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. За однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем.

Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу (пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу).

Згідно пункту 4 глави 3 розділу VI Кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. На письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення надати споживачу підписану уповноваженою особою Оператора ГРМ письмову форму договору розподілу природного газу.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 4 глави 3 розділу VI Кодексу).

Згідно пункт 8 глави 3 розділу VI Кодексу, оператор ГРМ не має права відмовити споживачу, власні об`єкти якого підключені до/через ГРМ, в укладанні договору розподілу природного газу за умови дотримання споживачем вимог щодо укладення договору розподілу природного газу, передбачених цим Кодексом та чинним законодавством.

Пунктом 10 глави 3 розділу VI Кодексу передбачено, що у разі звільнення займаного об`єкта або приміщення (остаточного припинення користування природним газом) споживач зобов`язаний повідомити про це Оператора ГРМ не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення об`єкта або приміщення (остаточного припинення користування природним газом) та остаточно розрахуватись з ним за договором розподілу природного газу до вказаного споживачем дня звільнення об`єкта або приміщення (остаточного припинення користування природним газом) включно.

Оператор ГРМ зобов`язаний припинити розподіл (газопостачання) природного газу споживачу із заявленого ним дня звільнення об`єкта або приміщення (остаточного припинення користування природним газом).

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем Оператора ГРМ про звільнення об`єкта або приміщення (остаточне припинення користування природним газом) споживач зобов`язаний здійснювати оплату послуг за договором розподілу природного газу, як випливає з умов договору.

Договір розподілу природного газу з новим споживачем укладається після припинення договору розподілу природного газу із споживачем, який звільняє об`єкт або приміщення.

Таким чином зобов`язання з припинення або розірвання договору про розподілу природного газу з попереднім споживачем покладені на сторони такого договору і новий власник, який виявив бажання стати споживачем газу, не наділений ні повноваженнями вчиняти дії, направлені на розірвання або припинення договору про розподіл природного газу, стороною якого він не був, ні нести будь-яких обов`язків у правовідносинах, які виникли між іншими суб`єктами.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача, надавши всі необхідні документи для укладення передбаченого Кодексом договору про розподіл природного газу.

Відмова відповідача в укладенні договору розподіл природного газу була пов`язана не із відсутністю у позивача правоустановчих документів на нерухоме майно або ненаданням необхідних документів для укладення договору, а у зв`язку з наявністю у відповідача договірних відносин щодо квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 116,5 кв. м., і наявності боргу у попереднього власника ОСОБА_2 перед ПрАТ «Тернопільміськгаз» у розмірі 21672,40 грн.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтями 317, 319, ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У частинах першій, третій, четвертій статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до пунктів 3, 8 частини першої статті 346 ЦК України підставою припинення права власності є, зокрема, припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі, та звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Попередній власник ОСОБА_2 втратила право на квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку з зверненням стягнення на майно, реалізацією майна у встановленому законом порядку і новим власником майна є фізична особа ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Вимоги Кодексу кореспондуються із загальними вимогами цивільного законодавства у сфері договірного регулювання.

ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору, у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Згідно пункт 8 глави 3 розділу VI Кодексу, оператор ГРМ не має права відмовити споживачу, власні об`єкти якого підключені до/через ГРМ, в укладанні договору розподілу природного газу за умови дотримання споживачем вимог щодо укладення договору розподілу природного газу, передбачених цим Кодексом та чинним законодавством.

З аналізу змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, убачається, що умови типового договору про постачання електричної енергії, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Укладення договору про розподілу природного газу є обов`язком оператора ГРМ і запропонований договір повинен відповідати типовому договору. Відмова від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України.

За положенням статті 4 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (статті 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) можна зробити висновок про те, що в разі невиконання постачальником електричної енергії зобов`язання з укладення договору про розподіл природного газу, який відповідає типовому договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом зобов`язання, чим спростовуються доводи апеляційної скарги щодо неналежного обрання способу захисту прав позивачем.

За таких обставин, колегія судді погоджується із висновком суду першої інстанції, що відмова ПрАТ «Тернопільміськгаз» у здійсненні дії щодо укладення договору про розподіл природного газу до квартири з посиланням на існуючий договір з попереднім власником не ґрунтується на вимогах закону та порушує права позивача щодо реалізації права власності на належне йому нерухоме майно.

Посилання апелянта на ту обставину, що договір не укладено у зв`язку з невиконанням попереднім власником ОСОБА_2 своїх зобов`язань зі сплати за спожитий газ не є підставою для відмови і порушує права позивача щодо реалізації права власності на належне йому нерухоме майно, при цьому відповідач не позбавлений права вимагати від боржника відшкодування збитків.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 21 травня 2020 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2020 року підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Тернопільміськгаз залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2020 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2020 року.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак