ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/340/20 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

представника апелянта - Маракіної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/29850/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2019 року, постановлену суддею Позняком В.М. у справі за заявою про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, яка подана до пред`явлення позову,

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2019 року 2019 року, до пред`явлення позову, ОСОБА_3 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилалася на те, що має намір подати до суду позов про стягнення із ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 232886.35 грн., які вона сплатила у зв`язку із виконанням, як поручителем, майновим поручителем зобов`язань ОСОБА_4 за договором відновлювальної кредитної лінії N24, укладеним 10 квітня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління та ОСОБА_4 , відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 24000 Євро з остаточним терміном повернення не пізніше 09 квітня 2011 року.

Просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на належні на праві власності ОСОБА_4 земельну ділянку за кадастровим номером :02:001:1558 площею 0.08 га, що знаходиться в селі Байківці Тернопільського району Тернопільської області, та 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_4 або іншим особам вчиняти будь-які дії стосовно відчуження цього нерухомого майна до набрання законної сили рішенням у справі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2019 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову до пред`явлення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_4 відчужувати належну їй на праві власності земельну ділянку за кадастровим номером : 02:001:2558 площею 0.08 га, що знаходиться в с.Байківці Тернопільського району Тернопільської області.

В задоволенні решти заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «Державний ощадний банк України» - Маракіна О.Г., як особа, що не брала участі у справі, щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20 листопада 2019 року до спецпідрозділу «Актуальна інформація» Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про обтяження нерухомого майно ОСОБА_4 , в тому числі земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:2558 площею 0.08 га - (номер запису про обтяження 6260444).

Вказує, що вищезазначене обтяження виникло на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 02 червня 2014 року у справі №607/4619/14-ц, якою заяву АТ «Ощадбанк» про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:2558 площею 0.08 га, яка розташована у с.Байківці, Тернопільського району, та належить ОСОБА_4 .

Звертає увагу на те, що на момент звернення ОСОБА_3 до суду із заявою про забезпечення позову існував майновий інтерес АТ «Ощадбанк» на земельну ділянку, при чому правова можливість ОСОБА_4 відчужити таке майно третім особам була відсутня.

Крім того, АТ «Державний ощадний банк України» передано у власність земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 , загальною площею 0.08 га, з кадастровим номером :02:001:2558, що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту серії ЯЛ № 928299. Право власності на земельну ділянку за АТ «Державний ощадний банк України» 24 січня 2020 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 35181860. Таким чином, оскаржуване судове рішення порушує права АТ «Ощадбанк».

Враховуючи наведене просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 26 грудня 2019 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Марокіна О.Г. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Судом встановлено наступні обставини.

Як ОСОБА_3 зазначила в заяві про забезпечення позову, між нею, з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з іншої сторони, виник спір з приводу відшкодування грошових коштів в розмірі 232886.35 грн., які ОСОБА_3 сплатила у зв`язку із виконанням, як поручителем, майновим поручителем зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором. 02 вересня 2019 року вона написала ОСОБА_4 вимогу про повернення коштів в сумі 232886.35 грн., сплачених нею на підставі рішення суду від 04 червня 2014 року на виконання зобов"язянь ОСОБА_4 (без доказів направлення адресату). Однак, як стверджує заявниця, остання не реагує на її вимоги (а.с.20).

Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку від 16 грудня 2019 року за ОСОБА_4 числиться земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:2558 площею 0.08 га, що знаходиться в с.Байківці Тернопільського району (а.с.19).

Окрім цього, апеляційним судом встановлено, що на виконанні в Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження ВП № 47084041 з виконання виконавчого листа № 607/4319/14-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості по договору відновлюваної кредитної лінії № 4 від 10 квітня 2006 року в розмірі 24 000.00 Євро, що еквівалентно (станом на 20 березня 2014 року курс НБУ 13.798 грн. за 1 Євро) 331200 грн., а також 3312.00 грн. сплаченого судового збору.

На виконання вищезазначеного рішення суду 31 липня 2014 року видано виконавчий лист, на підставі чого 06 квітня 2015 року Першим відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47084041.

В рамках здійснення виконавчого провадження 17 квітня 2019 року державним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:2558, площею 0.08 га, яка розташована у с.Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2014 у справі № 607/4619/14-ц заяву АТ «Ощадбанк» про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:2558 площею 0.08 га, яка розташована у с.Байківці Тернопільського району та належить ОСОБА_4

26 грудня 2019 року державним виконавцем, у відповідності до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про передачу вказаної земельної ділянки стягувачу у рахунок погашення боргу та складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Перехід права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 загальною площею 0.08 га з кадастровим номером :02: 001: 2558 до АТ «Державний ощадний банк України» посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чолач Г.Д., на підставі чого 24 січня 2020 року видано відповідне свідоцтво, що зареєстровано в реєстрі за № 169.

Право власності на вказану земельну ділянку за АТ «Державний ощадний банк України» 24 січня 2020 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 35181860.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявний спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували висновки суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду в подальшому, а висновки суду про доведеність даних обставин ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає положенням ст. 81 ЦПК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що на момент звернення ОСОБА_3 до суду із заявою про забезпечення позову існував майновий інтерес АТ «Державний ощадний банк України» на земельну ділянку, а правова можливість ОСОБА_4 відчужити таке майно третім особам була відсутня.

Колегія суддів враховує той факт, що право власності на спірну земельну ділянку за АТ «Державний ощадний банк України» піддано державній реєстрації, про що свідчить Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 січня 2020 № 197613398.

Таким чином, АТ «Державний ощадний банк України» набув всіх прав, визначених законом щодо вказаної земельної ділянки.

Отже, наявність запису про обтяження у відповідному Державному реєстрі щодо майна є перешкодою щодо здійснення прав власності, зокрема, щодо розпорядження таким, в тому числі чинить перешкоди у реалізації права на відчуження прав на нерухоме майно.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що оскаржувана ухвала про забезпечення позову від 28 грудня 2019 року постановлена судом першої інстанції без врахування прав та інтересів АТ «Державний ощадний банк України», як власника спірної земельної ділянки, та позбавляє його можливості реалізувати своє законне право розпорядження вказаним нерухомим майном.

Позивачкою не доведено та не підтверджено належними і допустимими доказами обставини, які б вказували на очевидну небезпеку завдання шкоди її правам, свободам чи інтересам та які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить захист її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права та вирішено питання про права та інтереси АТ «Державний ощадний банк України», яке не брало участі в розгляді справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги останнього та скасування ухвали суду про забезпечення позову з постановленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Щодо вимоги апеляційної скарги АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення з заявника судових витрат, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, вирішити питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами у справі може суд першої інстанції під час вирішення спору по суті.

Апеляційний суд не наділений указаними процесуальними повноваженнями на стадії перегляду ухвали, що може бути предметом оскарження окремо від рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2019 року - скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 10 червня 2020 року.

Головуючий

Судді