Справа № 462/7209/18 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/126/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 січня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 19.07.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Стверджує, що підпис відповідача у заяві підтверджує його згоду на прийняття публічної пропозиції банку щодо укладення договору про надання банківських послуг, який складають підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua). Відповідач дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Зазначає, що позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, а саме, надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту за допомогою таких засобів доступу до картрахунку як кредитна карта клієнта та фінансовий телефон клієнта, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП-пароль. Вказує, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 31 липня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 116 455,92 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2966,94 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 19.07.2012 по 31.03.2018 року у розмірі 113 488,98 грн. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 116 455,92 грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 січня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 116 455,92 грн., яка складається з 2966,94 грн. заборгованості за кредитом та 113488,98 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 19.07.2012 по 31.03.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1762 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт стверджує, що судове рішення підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про стягнення коштів, що перевищують розмір основної заборгованості, оскільки він не брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, тому що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані, а відтак не можуть бути частиною укладеного кредитного договору. Зазначає, що позивач звернувся до суду після спливу шести років після підписання анкети-заявки чим прострочив строк позовної давності, який становить три роки. Звертає увагу, що судом першої інстанції не встановлено підстав нарахування сум понад суму основного боргу, крім того нарахована банком сума відсотків більш ніж у сорок разів перевищує суму боргу і є безпідставною, оскільки між ним та АТ КБ «ПриватБанк» не було укладено кредитного договору в розумінні ст. 628, 638 ЦК України. Вважає, що стягнення додаткових коштів суперечить висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. З наведених підстав просить рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 19.07.2012 по 31.03.2018 року у розмірі 113488,98 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за договором, укладеним між ним та АТ КБ «Приватбанк» шляхом підписання заяви-анкети, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають кредитний договір, в результаті чого у нього виникла заборгованість, що підлягає стягненню.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг в результаті чого підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» та отримав кредит у розмірі 2500 грн.

В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» з підписом ОСОБА_1 із зазначенням його анкетних даних (а.с. 17-18).

Відповідач анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Ствердив, що ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідний з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згідний отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту. Також підтвердив, що ознайомлений та згідний з «Умовами і правилами надання послуг».

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 19.07.2012 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 станом на 31.07.2018 року вбачається, що така становить 116 455,92 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2966,94 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 19.07.2012 по 31.03.2018 року у розмірі 113 488,98 грн. (а.с. 11-15).

Факт отримання коштів за кредитним договором не заперечується відповідачем, крім того в апеляційній скарзі він не вважає, що стягнення суми основного боргу є безпідставним та незаконним, а відтак погоджується з розміром заборгованості за тілом кредиту, яка становить 2966,94 грн. і не заперечує щодо її стягнення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовної вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 2966,94 грн.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 19.07.2012 по 31.03.2018 року, однак у анкеті-заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» від 19 липня 2012 року, яка міститься в матеріалах справи, і є підписаною сторонами, процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.07.2012 року посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.0320201 року, як невід`ємні частини кредитного договору.

У витягу з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з «Умов та правил надання банківських послуг», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг» за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів в році.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з «Тарифів» та Витяг з «Умов та правил» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 19.07.2012 року містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підпису ОСОБА_1 на долучених до матеріалів справи «Умовах та правилах надання банківських послуг» підтверджуються матеріалами справи. Крім того ОСОБА_1 заперечує, що брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що сторонами погоджено процентну ставку за користування кредитом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, а саме: заяві позичальника, «Умовах надання банківських послуг», «Правилах користування платіжною карткою» та «Тарифах Банку» є безпідставними.

Не заслуговують на увагу і покликання АТ КБ «ПриватБанк» про те, що мало місце і належне виконання зобов`язання за договором, що, на його думку, свідчить про те, що ОСОБА_1 прийняв «Умовах надання банківських послуг» та був повідомлений про всі істотні умови договору, в тому числі і щодо відсотків за користування кредитом, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що відповідач визнає наявність у нього заборгованості по сплаті кредиту у розмірі 2966,94 грн., колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 2966,94 грн. заборгованості за кредитом та відмовити в задоволенні решти позовних вимог, а саме, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 19.07.2012 по 31.03.2018 року у розмірі 113 488,98 грн.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення на його користь 2966,94 грн., то на підставі п.13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 44,93 грн. судового збору за подання позову.

Єропейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд,, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 січня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19.07.2012 року в розмірі 2966,94 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 44,93 грн. судового збору за подання позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 28.07.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.