Справа № 357/7943/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши в письмовому провадженні за матеріалами справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 1994 по 2019 роки вони перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу подружжям за спільні кошти було придбано житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , кадастровий номер :06:018:0068, розташовану за цією ж адресою. Право власності на зазначене нерухоме майно було оформлене на відповідача. У 2019 році сторони розлучилися, а тому позивачка має намір виділити свою подружню частку із спільного майна та просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки.

Ухвалою судді від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

03.12.2019 року відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на спірні житловий будинок та земельну ділянку, з тих підстав, що це майно було придбане за його особисті кошти.

Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

17 лютого 2020 року позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 подала до канцелярії суду заяву про визнання зустрічного позову та залишення її позову без задоволення, просила розглянути справу без її участі.

Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

22 травня 2010 року до суду надійшло клопотання представника позивача за зустрічним позовом / відповідача за основним/ адвоката Діденка О.В. про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити зустрічний позов, а у первісному відмовити, врахувати визнання ОСОБА_1 зустрічного позову.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, направив до суду письмові пояснення по суті основного і зустрічного позовів, де зазначив, що сторони подали безпідставні позови, спрямовані не на вирішення реального спору щодо придбаного в шлюбі майна, а на приховання майна боржника ОСОБА_1 від примусового стягнення боргів в загальному розмірі більше ніж 300 000 грн на користь стягувача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 25 травня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті визнання зустрічного позову.

Повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 22 листопада 1994 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року у справі №357/313/19 шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Встановлено, що 27 серпня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким ОСОБА_2 придбав у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 . Згідно п.3 цього договору продаж вчинено за 23 500 грн. Договір посвідчено нотаріально , державна реєстрація права власності здійснена 27.08.2004 р. / а.с.57-59/

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0340 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер: :06:018:0068), що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим 12 серпня 2008 року на підставі рішення 33 сесії Білоцерківської міської ради від 30 травня 2008 року №779/ а.с.23/

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Встановлено, що вищевказане нерухоме майно було придбане в період перебування сторін в шлюбі . Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що спірне майно було придбане за його особисті кошти, а тому суд виходить з презумпції набуття майна подружжям у спільну сумісну власність, яка знайшла своє відображення у статті 60 СК України, та принципу рівності часток майна чоловіка і дружини, що визначено ст.70 СК України.

А тому суд дійшов висновку, що житловий будинок і земельна ділянка є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та підлягають поділу між чоловіком і дружиною порівну.

Щодо поділу земельної ділянки площею 0,0340 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер: :06:018:0068) суд також вказує на таке.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 вказується, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, оскільки позивачка ОСОБА_1 має право на 1/2 частину житлового будинку, то в силу приписів ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України до неї переходить право на 1/2 частину земельної ділянки, на якій цей будинок розташований. Вказані правові висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21.03.2018 року, справа № 686/9580/16-ц.

Позивачка ОСОБА_1 , визнаючи зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю , в основному позові просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, при цьому, заяв про залишення основного позову без розгляду чи про відмову від основного позову до суду не подавала, тому суд вважає за необхідне ухвалити рішення по суті і основних і зустрічних позовних вимог.

Таким чином, суд вважає повністю доведеними позовні вимоги за основним позовом , а тому основний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а у зустрічному позові ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути судові витрати в сумі 2208,43 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, 163 СК України, керуючись ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати житловий будинок під АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0340 га, кадастровий номер :06:018:0068, цільове призначення- для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0340 га, кадастровий номер :06:018:0068 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) витрати на сплату судового збору у розмірі 2208,43 грн..

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки залишення позову без руху продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне рішення складено 25.05.2020 р.

СуддяЛ. М. Кошель