КОМПАНІЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 405/8783/19
Провадження № 2/391/70/20
У Х В А Л А

28.07.2020селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області:

головуюча суддя Мумига І.М.

за участю секретаря Качинської О.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Компаніївка Кіровоградської області заяву представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 про відвід судді,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Компаніївському районному судді Кіровоградської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

22.07.2020 року представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 подано до суду заяву про відвід судді Компаніївського районного суду Кіровоградської області Мумигі І.М. по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Заяву мотивувала тим, що суддя Мумига І.М. не може брати участь у розгляді вказаної цивільної справи і підлягає відводу, оскільки, є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

30 січня 2020 року суддею було винесено ухвалу про відкриття позовного провадження в даній справі, і в даній ухвалі було визначено, що підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження не має. Проте вже на стадії розгляду справи по суті в судовому засіданні 15 липня 2020 року суддею було виявлено, що позивачем по справі не було сплачено судового збору, та оголошено перерву в судовому засіданні та надано можливість позивачеві сплатити судовий збір.

Однак з невідомих причин, незважаючи на несплату судового збору суддею було відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання по справі, яке було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Вже 15 липня 2020 року, не зважаючи на її заперечення як представника відповідача, представникові позивача було надано час на оплату судового збору. Тобто фактично судовий збір було сплачено на стадії розгляду справи по суті, що суперечить вимогам ЦПК України.

Крім того, 15 липня 2020 року в судовому засіданні на стадії розгляду справи по суті в своєму вступному слові вона, як представник відповідача, зазначила про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 не визнаються та заперечують проти наведених позивачем обставин. Свої заперечення аргументувала тим, що позовними вимогами позивача є зміна розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 1040 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Однак, нею було зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також вона зазначила, що з 1 липня 2020 року, відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком, від 6 до 18 років складає 2 318,00 гри, і 50 відсотків від цієї суми вже складає 1159,00 грн.

Крім того, нею ставилася під сумнів достовірність одного із доказів, який було надано позивачем до суду, а саме довідки про доходи позивача ОСОБА_4 . Тому, в порушення норм ЦПК України 15 липня 2020 року суддею Мумигою І.М. було оголошено перерву в судовому засіданні, надано можливість позивачу сплатити судовий збір, а також запропоновано змінити позивачу в позовних вимогах розмір аліментів до суми яка б не була нижчою, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вже 21 липня 2020 року під час судового засідання на стадії розгляду справи по суті суддею Мумигою І.М. оголошено, що до суду надійшла позовна заява від позивача «в новій редакції», до якої ще додано доказ, який раніше до суду не подавався, а саме довідку про доходи позивача. Вона, як представник відповідача, заперечувала проти долучення вже нової позовної заяви, а також нового доказу до матеріалів справи, та змушена була просити оголосити перерву по справі для надання їй можливості ознайомитися із вказаними матеріалами, поданими позивачем. Тому є очевидним, що наведені обставини викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді Мумиги І.М., адже своїми діями вона фактично сприяє стороні позивача у вирішенні справи на його користь, свідомо ігноруючи приписи ЦПК України, тому виникає загроза того, що справа буде розглянута не у відповідності до діючих норм ЦПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві.

Представник позивача пояснила, що жодних підстав, передбачених цивільно-процесуальним законодавством для відводу судді представником відповідача не наведено, тому заява не підлягає задоволенню.

Суд, вислухавши думку представників сторін, вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування заявленої вимоги про відвід, дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, роз`яснюючи представнику позивача про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій щодо сплати судового збору та, оскільки представник відповідача сама в судовому засіданні надала пояснення, щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, головуюча суддя по справі діяла в рамках Цивільного процесуального кодексу України.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Підстави для відводу судді передбачені ст. 36-37 ЦПК України і розширеному тлумаченню не підлягають.

Так, згідно ч. ч. 1, 2, 4, ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо зокрема він: брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що виключають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

У разі виникнення заперечень у будь-кого з учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів щодо дій головуючого ці заперечення заносяться до протоколу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу.

Заперечень щодо дій головуючого судді під час розгляду цивільної справи представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 не надходило.

Верховний Суд в ухвалі від 17.07.2020 року справа №826/11409/17 звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи підстави, які зазначені представником відповідача ОСОБА_2 для відводу судді, суд вважає, що вони не є такими, що свідчать про упередженість судді, оскільки заявником не доведено конкретних фактів та наслідків цих фактів (обставин), які можуть вплинути на об`єктивність і упередженість розгляду даної справи.

Відкладення судового засідання для можливості сплати позивачем судового збору на користь держави не є упередженням до жодної із сторін. Наданій через канцелярію суду уточненій позовній заяві від 20.07.2020 та довідці про доходи позивача ОСОБА_4 с 01.01 по 30.06.2020 року, суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України, надав би оцінку в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення. Крім того, питання про долучення цих матеріалів до справи судом на обговорення не виносилось в зв`язку з клопотанням представника відповідача про оголошення перерви в засіданні для ознайомлення з ними.

Суд вважає, що доводи представника відповідача в частині упередженості або не об`єктивності судді не ґрунтуються на нормах ЦПК України, нею не зазначено і не доведено наявність вказаних обставин. Заявником не доведено належними та допустимими доказами жодних процесуальних дій при розгляді справи, які могли би свідчити про упередженість чи не об`єктивність судді, відмови доступу до правосуддя або інших, які б порушували процесуальні права відповідача. При цьому незгода заявника із діями головуючого судді по роз`ясненню та спрямуванню судового розгляду справи на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин не може слугувати підставою для відводу.

Зазначена підстава в заяві про відвід судді представника відповідача про те, що своїми діями головуюча сприяє стороні позивача у вирішенні справи на його користь, тому виникає загроза того, що справа буде розглянута не у відповідності до діючих норм ЦПК України ґрунтується на припущеннях.

На думку суду подання з таких мотивів заяви про відвід головуючої судді свідчить про намір представником відповідача затягнути розгляд справи та розцінює це як зловживання процесуальними правами.

За таких обставин підстав для задоволення заяви про відвід суд не вбачає.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 41 ЦПК України, якщо після задоволення відводів (самовідводів) або за наявності підстав, зазначених у статті 37 цього Кодексу, неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи, справа за розпорядженням голови суду передається до іншого суду, визначеного в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно штатного розпису в Компаніївському районному суді Кіровоградської області передбачено три посади судді.

На даний час в Компаніївському районному суді Кіровоградської області працює один суддя Мумига І.М., судді Червонопиському В.С. справи не розподіляються в зв`язку з перебуванням його у відпустці, в судді Ревякіної О.В. закінчились повноваження.

Оскільки Компаніївським районним судом Кіровоградської області неможливо утворити новий склад суду для розгляду даної заяви про відвід головуючої по справі, та для забезпечення правильного та швидкого розгляду заяви в розумні строки, з урахуванням вимог, передбачених ст. 40 ЦПК України, дану справу слід передати до найбільш територіально наближеного суду, тобто до Бобринецького районного суду Кіровоградської області.

Керуючись ст. ст. 31, 32, 33, 36, 40, 41 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Компаніївського районного суду Кіровоградської області Мумигі І.М. від участі в розгляді цивільної справи № 405/8783/19 (провадження № 2-391/70/20) за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, відмовити в зв`язку з необгрунтованністю.

Зупинити провадження по цивільній справі № 405/8783/19 (провадження № 2-391/70/20) за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та передати її для розгляду заяви про відвід головуючої по справі Мумигі І.М. до Бобринецького районного суду Кіровоградської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Мумига