Справа № 481/320/20 Головуючий у 1-й інстанції Ціпивко І.І.
Провадження № 22ц/812/1339/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

4 серпня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 18 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Ціпивко І.І. у м. Новий Буг Миколаївської області о 9 год.00 хв. зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 28 310 грн. 12 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 8 лютого 2017 року з метою отримання банківських послуг та оформлення картки підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Однак, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти з встановленим лімітом в 9 000 грн., у визначені строки не погашав суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом, в тому числі і у відповідності до положень статті 625 ЦК України, а також пені і штрафних санкцій.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Заочним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 18 червня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 20,00 грн. тіла кредиту та 1 грн. 48 коп. судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що усі умови кредитування повинні бути узгоджені сторонами у письмовій формі, але при підписанні анкети-заяви 8 лютого 2017 року з відповідачем не узгоджувалися порядок та умови нарахування процентів за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій, а за такого, підстави для їх стягнення, а також стягнення простроченого тіла кредиту, відсутні.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду у частині відмови у позові прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками нарахованими на прострочений кредит, пені за прострочене зобов`язання, а також штрафами, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками на прострочений кредит, пені та штрафів, зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, ґрунтується на припущеннях, а також спростовується підписаною відповідачем анкетою-заявою.

Зазначав, що підписання відповідачем анкети-заяви свідчить про його згоду з укладенням договору надання банківських послуг та ознайомлення з умовами кредитування, а активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що також підтверджується випискою з карткового рахунку, з якого вбачається користування коштами та їх часткове погашення.

Наголошував, що відповідач не оспорював заборгованість, вимог про визнання кредитного договору недійсним не заявляв та не заперечував проти позову, що на його думку свідчить про визнання позову відповідачем. Навпаки, відповідач користувався коштами банку для поповнення мобільного телефону, розраховувався карткою в магазинах, отримував готівку та вносив кошти на погашення заборгованості.

Вважав надані ним докази на підтвердження обґрунтування позовної заяви допустимими та належними, оскільки такі є первинними документами.

Вказував, що за наведених обставин судом безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, процентів за користування кредитом, в тому числі з підстав визначених статтею 625 ЦК України, пені та штрафу, оскільки правомірність їх нарахування повністю підтверджена наданими доказами та не суперечить нормам чинного законодавства.

Крім того, зазначав, що у разі незгоди суду першої інстанції з наданим розрахунком заборгованості за простроченим тілом кредиту, процентами та неустойкою, в тому числі і з підстав, визначених статтею 625 ЦК України, суд мав самостійно здійснити відповідні нарахування.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 23 липня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 8 лютого 2017 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг без зазначення виду платіжної картки (а.с.8).

Відповідно до виписки з карткового рахунку слідує, що кредитні кошти позичальнику були надані у відповідності до встановленого банком розміру кредитного ліміту, який на протязі використання ОСОБА_1 банківської платіжної картки постійно змінювався. Так, за картковим рахунком ОСОБА_1 станом на 8 лютого та 10 березня 2017 року кредитний ліміт коштів встановлено в розмірі 0,00 грн., 14 серпня 2017 року його збільшено до 1 000 грн., 6 жовтня 2017 року - до 3 000 грн., 8 травня 2018 року - до 6 000 грн., 13 червня 2018 року - до 7 000 грн., 23 липня 2018 року - до 9 000 грн., а 1 вересня 2019 року зведено до 0,00 грн.(а.с.90).

Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії трьох платіжних карток, які були надані позичальнику для користування кредитними коштами починаючи з 8 лютого 2017 року і до червня 2022 року (а.с.89).

Відтак, за наведених обставин, договір, укладений між сторонами повинен був складатися із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, але не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, неустойки тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані (а.с.8, 9-24).

Таким чином відповідачем надана лише згода на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Між тим банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.10-24), та Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.9), які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, але вони позичальником не підписані та відсутні дані про його ознайомлення з їх змістом на час складання анкети-заяви, а саме відсутній підпис позичальника на тих умовах та правилах, які існували на час пропозиції щодо кредитування.

Незважаючи на такі обставини, банком станом на 12 січня 2020 року розрахована заборгованість відповідача на загальну суму 28 310 грн. 12 коп., з яких: 19 207 грн. 73 коп. - заборгованість за тілом кредиту, з яких 20,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту та 19 187 грн. 73 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 418 грн. 84 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочене тіло кредиту відповідно до статті 625 ЦК України, 4 859 грн. 26 коп. нарахована пеня, 500 грн. фіксована частина штрафу та 1 324 грн. 29 коп. процентна складова штрафу (а.с.4-7).

З розрахунку (а.с.4-7) вбачається, що у заборгованість за простроченим тілом кредиту банком включені нарахування за процентами за користування кредитом та простроченим кредитом у щомісячному розмірі 3,6 та 3,5 %, які безпідставно погашені за рахунок кредиту в сумі 10 321 грн. 50 коп., а також пені за двома різними коефіцієнтами, та процентною ставкою на прострочений кредит за статтею 625 ЦК України, яка банком нарахована з 1 жовтня 2019 року в розмірі 7 % щомісячно (84% річних), незважаючи на те, що у заяві позичальника, яка ним підписана 8 лютого 2017 року, відсоткові ставки не зазначені, а застосування пені, комісії та штрафів не передбачено.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 2 статті 612 ЦК України боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В той же час з розрахунку кредитної заборгованості доданої до позовної заяви та виписки з карткового рахунку, вбачається, що поточна заборгованість позичальника перед банком складає 20,00 грн., а позивачем штучно розраховано прострочене тіло кредиту через його збільшення за рахунок погашення за рахунок тіла кредиту відсотків в сумі 10321 грн. 50 коп., пені в розмірі 350,00 грн., а також нарахування комісії, членських внесків та включення інших нарахувань за різними процентними ставками (а.с.4-7, 83-88).

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів та комісії, яку позивач хоча і не розраховує в розрахунку, але відраховує згідно виписки з карткового рахунку та відображає в розрахунку як витрати клієнта, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи.

Тому, з урахуванням вищенаведеної правової позиції ВП ВС судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення таких складових як процентів за користування кредитом та відсотків на прострочений кредит, пені та штрафу, а також вірно оцінені ті обставини, що позичальник під час підписання анкети, у якій відсутні усі складові кредитного договору, не ознайомлений з Тарифами банку.

За такого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування процентної ставки, стягнення відсотків пені та штрафних санкцій, які суттєво вплинули на розрахунок заборгованості за тілом кредиту внаслідок чого було вирахувано прострочене тіло кредиту.

Сам розрахунок простроченого тіла кредиту із застосуванням відсотків за порушення зобов`язань щодо повернення кредиту в розмірі 84% (або 7% щомісяця), визначеного відповідно до п.п. 2.1.1.3.1 Умов та правил надання банківських послуг без узгодження з позичальником не є підставою для його стягнення.

При цьому, на думку колегії суддів, хибність розрахунку заборгованості за кредитом, окрім штучно збільшеної заборгованості за простроченим тілом кредиту з вищевказаних причин, підтверджується випискою з карткового рахунку позичальника. Так 8 серпня 2017 року банком було здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості з іншої карти, втім як кредитний ліміт карти відповідача на той час складав 0,00 грн. і був встановлений на рівні 1000,00 грн. лише 14 серпня 2017 року (а.с.83-88, 90). Тобто на той час відповідач не почав користуватись коштами банку.

Крім того, з розрахунку заборгованості, який представлений у вигляді двох окремих частин вбачається, що прострочені вимоги, які відображені накопичувальним підсумком з 30 листопада 2019 року по 1 грудня 2019 року зросли з 1801 грн. 74 коп. до 25 827 грн. 06 коп. ( а.с.4-7). Обґрунтування такого підвищення прострочених вимог банком не надано, але з розрахунку можна зробити висновок щодо штучного їх перенесення із загальної заборгованості на 30 листопада 2019 року в нарахування у відповідну колонку розрахунку «прострочені вимоги (накопичувальним підсумком)» відповідно на 1 грудня 2019 року.

За такого, дійшовши до вірного висновку щодо відсутності підстав щодо стягнення штрафу, пені та простроченої заборгованості за тілом кредиту у вигляді процентів, пені, комісії та іншого, суд правильно відмовив у стягненні такої заборгованості.

Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Щодо іншої частини судового рішення про стягнення тіла кредиту, то воно в цій частині не оскаржено, а тому колегією суддів в апеляційному порядку не перевіряється.

Одночасно судом вірно відмовлено у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит у відповідності до статті 625 ЦК України.

По-перше, такі проценти нараховані частково на поточні платежі, що виключає підстави для їх застосування у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність боржника виключно за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

По-друге, нарахування банком таких процентів за невиконання боржником грошового зобов`язання у зв`язку з прострочкою виконання щодо повернення кредитних коштів також не підтверджена відповідними доказами, так як проценти у відповідності до статті 625 ЦК України нараховані за період до 21 січня 2020 року, тобто в межах строку дії платіжних карток, з якими пов`язані строки виконання зобов`язань щодо повернення позичених коштів. Такі строки закінчилися пізніше, лише у травні та липні 2020 року, внаслідок чого прострочка виконання боржником цього зобов`язання судами не встановлена.

І в-третіх, банком штучно включено у суму простроченого тіла кредиту проценти у розмірі, визначеному у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг, які не угоджені з позичальником, та на яку у подальшому, вже з посиланням на положення частини 2 статті 625 ЦК України, кредитором повторно нараховані відсотки за прострочення грошового зобов`язання у значно більшому розмірі.

Зазначене узгоджується із висновками, які зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 лютого 2020 року під час розгляду справи № 912/1120/16 провадження № 12-142гс19.

За такого посилання банка в апеляційній скарзі на право кредитора вираховувати проценти на прострочене тіло кредиту у відповідності до статті 625 ЦК України, на рівні процентної ставки, визначеної в Умовах та правилах, також не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки їх розмір між позичальником та кредитором не узгоджено, а Умови та правила надання банківських послуг, які містять такі положення, відповідачем не підписані.

Не можуть бути взяті до уваги колегією суддів і доводи банку щодо визнання відповідачем позовних вимог через неоспорення самого факту укладення кредитного договору, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм ЦПК України.

Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 18 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова