Справа № 308/635/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/635/18 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2019 року, головуючий суддя Бедьо В.І., -

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») заявою від 25.12.2017, що надійшла до Ужгородського міськрайонного суду 22.01.2018, звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

08.04.2011 банк, який на той час мав назву Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», за правилами договору приєднання уклав із відповідачкою договір, за яким надав кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування коштами 30% річних і з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною договору, банк управі в односторонньому порядку змінювати ліміт кредитування, відсоткову ставку за кредитом, тарифи та інші елементи кредитування, інформація про що розміщується на офіційному сайті банку в мережі Internet на сторінці http://privatbank.ua/terms/pages/70. Позичальник зобов`язаний слідкувати за відповідними змінами в умовах кредитування, отримувати виписку з рахунку щодо здійснених за ним операцій, не допускати овердрафту тощо. Пунктом 1.1.7.12. Умов і Правил передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, а відповідачка свої порушила і спричинила виникнення боргу, який станом на 30.11.2017 склав 40203,08 грн, із яких заборгованість: за кредитом 4180,09 грн, за процентами 33632,37 грн, а також 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 1890,62 грн процентної складової штрафу.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку вимагати повернення всього заборгованого, банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 08.04.2011 у розмірі 40203,08 грн із вищеперерахованими її елементами та покласти на неї судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.10.2019 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 08.04.2011 без номера у розмірі 4180,09 грн, у задоволенні інших вимог позову відмовлено, стягнуто з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 183,25 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були виконані передбачені законом правила укладення кредитного договору, доказів погодження сторонами істотних умов договору по суті в справі немає, права відповідачки як споживача фінансових послуг не були дотримані, тому на користь банку можуть бути стягнуті лише фактично отримані від нього відповідачкою кошти.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення суду в частині відмови у стягненні процентів і штрафу як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до наступного.

Відповідачка отримала на підставі договору від 08.04.2011 кредит у сумі 5000,00 грн зі сплатою за нього 30% річних, шляхом підписання відповідних документів погодилася на умови договору, а видача кредитних коштів може підтверджуватися також електронними платіжними засобами.

Операції за картковим рахунком підтверджуються даними банківської виписки, яка є первинним документом.

Згідно з судовою практикою Верховного Суду, не можна вважати неукладеним кредитний договір після його повного чи часткового виконання сторонами; саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин; умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору і підпис під ними не потрібен.

Відповідно до закону користування кредитними коштами є платним і якщо розмір процентів не встановлений договором, то такий визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ч. 1 ЦК України), а відповідно до ст. 1069 ч. 3 ЦК України, розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлено договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Тому суд необґрунтовано відмовив у стягненні процентів за користування кредитними коштами.

Позивач просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні суми та задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, відзив на апеляцію позивача не подавала.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю., яка апеляцію підтримала, розглянувши відповідно до ст. 372 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторони, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, не робить висновків щодо судового рішення в неоскарженій частині по суті і бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час їх виникнення. Враховуючи положення, зокрема, ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10 ч. 1, ст. 12 ч. 3, ст. 13 ч. 1, ст. 263 ч.ч. 1, 5, ст. 367 ч. 4 ЦПК України та беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно з позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати стягнення боргу за кредитом і процентами, а також неустойки та обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для нарахування зазначених платежів і для стягнення коштів, правильність застосування норм матеріального права підлягають перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи.

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

08.04.2011 ОСОБА_1 заповнила у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» бланк Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 5).

У полі заяви щодо видів (типів) платіжних карток відсутні відмітки про бажання відповідачки оформити на своє ім`я жодну з карток відповідного виду (типу): платіжна картка «Універсальна»; зарплатна картка; картка « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; пенсійна картка; ощадкнижка (депозит); дебетова особиста картка, як відсутні й дані про розмір кредитного ліміту в полі: «Бажаний кредитний ліміт за платіжною картою кредитка «Універсальна»/«Gold».

В Анкеті-заяві зазначено, що «…ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку… становить… договір про надання банківських послуг.».

Бланк Анкети-заяви не містить інформації про умови кредитування.

Анкету-заяву підписано працівником банку і відповідачкою 08.04.2011.

До позовної заяви позивач додав «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»» (а.с. 6), що містить одночасно такі умови кредитування:

«Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зокрема:

базова процентна ставка 3,0% на місяць; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50,00 грн; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;

до цих умов міститься примітка такого змісту: «з 01.01.2013 всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»;

«Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зокрема:

базова процентна ставка 2,5% на місяць, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 2,9%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 3,6%; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; ПЕНЯ = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;

«Універсальна Contract» зокрема:

базова процентна ставка 1,7% на місяць; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; щомісячна комісія за кредитне обслуговування карти 15,00 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = 0,0001% від заборгованості, але не менше 50,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;

до цих умов міститься примітка такого змісту: «з 01.09.2014 проводиться зміна тарифного плану «Універсальна Contract» на «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» або «Універсальна Gold»;

«Універсальна Gold» зокрема:

базова процентна ставка 2,5% на місяць, з 01.04.2013 2,3%, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 2,7%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 3,5%; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; щорічна комісія за кредитне обслуговування карти 500,00 грн; з 01.06.2012 щомісячна комісія за обслуговування (з 01.04.2013 членський внесок за участь в Gold клубі) 20,00 грн на місяць; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; ПЕНЯ = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

до цих умов містяться примітки такого змісту: «з 01.09.2014 змінено процентну ставку по кредитним картам «Універсальна» та «Універсальна Голд» (зміну здійснено тільки для витрат, здійснених після 01.09.2014); з 01.04.2015 змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Голд», розмір процентної ставки, пені тощо.

Умовами і Правилами надання банківських послуг (Умови і Правила), затвердженими 06.03.2010, витяг із яких додано до позовної заяви (а.с. 7-30), установлено, зокрема, що:

Умови і Правила надання банківських послуг є договором, яким банк публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримати банківські послуги (Преамбула Умов і Правил);

клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за користування ним …, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1.2.5.);

строки і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами із встановленим мінімальним обов`язковим платежем, розмір мінімального обов`язкового платежу, який є розміром боргових зобов`язань клієнта, що підлягають сплаті протягом строку дії карти, розмір і порядок розрахунку щомісячного платежу наведені у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування (Памятке клиента/Справке об условиях кредитования), яка є невід`ємною частиною договору, і в пункті 2.1.1.12.4. (п. 2.1.1.12.4.);

нарахування відповідних платежів, застосування санкцій пов`язуються з умовами, зазначеними у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, також пунктами 1.1.1.50., 2.1.1.12.6.2. та іншими положеннями Умов і Правил;

при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань… більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн… + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих прострочених процентів і комісій (п.п. 1.1.5.20., 2.1.1.7.6.);

в разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту чи його частини понад 210 днів увесь кредит (овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу кредиту (овердрафту) в статус прострочених боргових зобов`язань провадяться згідно пп. 2.1.1.12.6.1., на залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню в розмірі, вказаному в пп. 2.1.1.12.6.1. цих Умов; при цьому, винагорода проценти за користування кредитом не сплачуються (п. 2.1.1.12.6.4.);

згідно зі ст. 212 ЦКУ, в разі наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості, строк повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту) (п. 2.1.1.12.4);

для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначено у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг; датою укладання договору є дата отримання клієнтом карти, вказана у заяві (п. 2.1.1.2.1.);

карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовому боці карти включно (п. 2.1.1.2.11);

договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання; якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк (п. 1.1.7.12.);

строк позовної давності стосовно вимог банку із повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат банку складає 50 років (п. 1.1.7.31.).

Розрахунок заборгованості позивач склав за договором б/н від 08.04.2011, де визначив борг відповідача станом на 30.11.2017 у розмірі 40203,08 грн, із яких заборгованість: за кредитом 4180,09 грн, за процентами 33632,37 грн, штраф 2390,62 грн (а.с. 3-4). Водночас розрахунок заборгованості розпочинається не з 08.04.2011, а з 18.01.2013, дані про рух коштів до цієї дати, в тому числі, про суму кредиту (кредитного ліміту), у розрахунку відсутні.

На час розгляду справи судом першої інстанції у ній не було доказів, які б фіксували видачу відповідачці платіжної картки та реквізити такої, зокрема, строк дії картки (строк кредитування). В Анкеті-заяві немає вказівки на дату отримання клієнтом платіжної картки, як відсутня і вказівка на конкретну картку, її реквізити, а також на тип (вид) картки. Не зазначив кредитну картку з відповідними реквізитами, днем видачі та строком її дії банк і в позовній заяві.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач надав:

банківські виписки з даними за період з 01.04.2011 по 28.08.2018:

за основною картою з номером НОМЕР_1 , де оборот коштів фіксувався також за картою з номером НОМЕР_2 , кредитний ліміт був установлений в розмірі 4300,00 грн, а фактичні операції з коштами (зняття, поповнення коштів, розрахунки картою, що зафіксовані у виписці) розпочинаються з 18.01.2013 (купівля товару на суму 46,54 грн) (а.с. 91-92);

за основною картою з номером НОМЕР_3 , де оборот коштів фіксувався також за картами з номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , кредитний ліміт було збільшено до 5000,00 грн і зменшено до 300,00 грн в один день (18.01.2013), фактичні операції з коштами, за період з 23.01.2013 по 07.04.2016 фактичні операції з коштами не зафіксовані, натомість відображені тільки операції з нарахування та списання акційних бонусів, а 07.08. і 23.10.2014 відображені нарахування бонусів за покупки, хоча самі операції покупок не зафіксовані (а.с. 93);

дані про зміни у 2014-2015 рр. в умовах кредитування, тарифів, процентів, неустойок за кредитними картками різних видів і типів без вказівки на зв`язок цих умов із кредитуванням ОСОБА_1 (а.с. 94-98);

роздруківки sms-повідомлень ОСОБА_1 на телефонний номер щодо встановлення процентної ставки за карткою «Універсальна» (без вказівки на конкретний варіант умов кредитування за карткою «Універсальна») з 01.09.2014 на рівні 2,9% на місяць, з 01.04.2015 на рівні 3,6% на місяць, в яких у полях «Полученные клиентом» відмітки відсутні (а.с. 99, 100).

Інші дані щодо руху коштів та платіжних (кредитних) карток суду першої інстанції позивачем не надавалися.

До апеляційної скарги позивач додав:

банківські виписки з даними за період з 01.12.2014 по 01.09.2019:

за основною картою з номером НОМЕР_4 , де оборот коштів фіксувався також за картою з номерами НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ;

за основною картою, номер якої вказаний як « НОМЕР_7 » (а.с. 134-136);

копію довідки АТ КБ «ПриватБанк» без дати її складання, вихідної реєстрації та підпису уповноваженої на складання довідок особи:

про те, що між банком і ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір без номера і без дати, за яким були надані кредитні картки 18.01.201 № 4149 4378 НОМЕР_8 з терміном дії «08/16» і 09.10.2013 № 5211 5373 5358 7913 з терміном дії «04/17» (а.с. 137).

Розрахунком заборгованості та банківськими виписками окрім іншого зафіксовано, що у період з 12.04.2014 по 25.01.2015 (289 днів), а також починаючи з 01.06.2015 ОСОБА_1 не вносила коштів на погашення заборгованості перед банком: внесення коштів на картку № НОМЕР_2 готівкою в сумі 1000,00 грн мало місце 11.04.2014, а наступне внесення коштів шляхом переказу з іншої картки 26.01.2015 в сумі 412,58 грн. У зазначений період мали місце списання банком коштів з карткового рахунку, обліковувався від`ємний залишок після операцій, відбувалися також нарахування бонусів за покупки, проте, ці операції не можуть кваліфікуватися як здійснені особисто ОСОБА_1 із відповідним волевиявленням.

Інших, окрім наведених вище, даних щодо руху коштів та платіжних (кредитних) карток у справі немає.

Таким чином, у справі немає доказів видачі банком ОСОБА_1 кредитної картки в день, який позивач вважає датою укладення кредитного договору, а також доказів надання банком позичальнику кредитних коштів у конкретній сумі та на визначену дату в порядку, передбаченому Умовами і Правилами, та доказів щодо руху коштів у період з 08.04.2011 до 18.01.2013. Тож ключові дані та докази стосовно обставин, що пов`язуються з укладенням кредитного договору та власне виникненням і здійсненням з відповідного часу цивільних прав і обов`язків, які мають випливати з такого факту, у справі відсутні.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 4 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов достроково) виконання порушеного зобов`язання; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в тому числі, вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки.

Поряд із цим, за змістом положень Конституції України, ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ) щодо укладання договору про споживчий кредит:

держава захищає права споживачів (ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону № 1023-ХІІ);

договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 626 ч. 1, ст. 627 ЦК країни);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 628 ч. 1, ст. 634 ч. 1 ЦК України);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; проценти за кредитним договором, а також забезпечення зобов`язань за кредитними договором, зокрема, штрафом, пенею, які одночасно є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань, є істотними умовами кредитного договору, що випливають із його предмету, правової природи й суті відповідних правовідносин; недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, за загальним правилом, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення; споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст.ст. 546, 548, 549, 550, ст. 638 ч. 1, ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 11 ч. 4 абз. 2, 3 Закону № 1023-XII));

кредитний договір укладається в письмовій формі, його зміст може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий позичальнику (споживачеві), покладається на кредитодавця (ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 639 ч.ч. 1, 2, ст. 1054, ст. 1055 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 1, ч. 4 абз. 1 Закону № 1023-XII);

кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається (ст. 215 ч. 2, ст. 218 ч. 1, ст. 1055 ч. 2 ЦК України).

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

У справі наявна лише складена працівником банку та підписана ОСОБА_1 08.04.2011 Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Пам`ятка клієнта (Довідка про умови кредитування) у справі відсутня. «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»», по-перше, не підписаний ані позичальником, ані кредитором і не містить ніяких вихідних реквізитів, по-друге, цей текст містить окремі умови кредитування за чотирма варіантами видачі та обслуговування карт «Універсальна» і по суті не є Тарифами банку як такими, а Тарифи банку, які теж є обов`язковою складовою кредитного договору (п. 1.1.1.91.), не були додані до позовної заяви. Понад те, зміст зазначених варіантів умов кредитування з очевидністю вказує на їх запровадження в тому числі значно пізніше від дати, яку позивач вважає днем укладання кредитного договору (у 2014-2015 рр.).

Тим часом, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування) поряд зі змістом Анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають суму кредиту, процентну ставку за кредитом, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.1.1.33., 1.1.3.2.8., 1.1.6.1.-1.1.6.2.2. Умов і Правил, за яким позичальник може приєднатися до Умов і Правил не в повному обсязі, пропонувати зміни до них, про зміни у в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов.

Відповідно до правової позиції позивача, кредит був наданий відповідачці на умовах сплати за користування коштами процентів за ставкою 30% річних. У розрахунку заборгованості, оскільки відсутні дані про рух коштів до 18.01.2013, не вказана процентна ставка починаючи з 08.04.2011, водночас ставка 30,00% річних вказана лише з 18.01.2013, з 01.09.2014 вказана ставка 34,80% річних, а з 01.04.2015 43,20% річних.

Утім, позивач не надав доказів укладання договору саме на таких умовах, погодження їх встановленим порядком із позичальником та фіксації в Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування), а на час, який позивач визначає датою укладення договору, жоден із варіантів умов кредитування не передбачав процентних ставок у розмірі 34,80% річних (2,9% на місяць) чи 43,20% річних (3,6% на місяць). У доданому до позовної заяви витягу з Тарифів… є варіант, що передбачає базові процентні ставки 2,9% на місяць (34,80% річних) з 01.09.2014 і 3,6% на місяць (43,20% річних) з 01.04.2015 кредитна картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», водночас підписаних позичальником умов кредитування з видачею «платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»» (рівно як і картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду») у справі немає, в Анкеті-заяві відсутні відмітки про бажання оформити картку будь-якого з перерахованих видів (типів), немає й доказів та підстав для висновку про тотожність відповідних варіантів кредитування та фінансових інструментів, про існування станом на 08.04.2011 умов кредитування з видачею кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» або «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», про отримання відповідачкою кредитної картки саме на цих умовах.

У зазначених умовах порядок і формула обрахунку пені визначені індивідуально і не співпадають із тими, що передбачені у п. 2.1.1.12.6.1. Умов і Правил, де, наприклад, розрахунок пені (1) передбачений як базова процентна ставка за договором / 30 + 50,00 грн одноразово, а пеня (2) не передбачена. Мають місце й інші відмінності.

Беручи до уваги зміст Умов і Правил, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи і Заява про приєднання до Умов і Правил є поряд із власне Умовами і Правилами невід`ємними складовими частинами кредитного договору, дійсні індивідуальні умови якого узгоджуються сторонами в цих документах. Такі складові кредитного договору визнаються по суті й позивачем, який, зокрема, надав суду відповідні документи, зі змісту яких випливає саме така сукупність документів, які складають кредитний договір. За відсутності Пам`ятки клієнта/Довідки про умови кредитування і Тарифів, як це має місце в справі, не є можливим встановити дійсні умови кредитування в частині плати за кредит (процентів) на відповідний період, ставки і сплати підвищених процентів, конкретної відповідальності за порушення зобов`язання позичальником (пені, штрафу) тощо.

Умови і Правила містять суперечливі положення щодо моменту (дати) укладання договору. Так, з одного боку, зазначено, що підписанням заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг, що за своїм правовим змістом відповідає положенням ст. 638, ст. 639 ч. 2, ст. 640 ч. 1 ЦК України, з іншого боку, одночасно вказано, що датою саме укладання договору є дата отримання картки, зазначена в заяві, тобто, дата укладання договору обумовлена іншою дією, яка повинна бути вчинена сторонами (видача/отримання картки) і має фіксуватися в заяві, що за своїм змістом не відповідає правилам ані частини 2 статті 640 ЦК України, у якій ідеться про дію, передбачену саме актом цивільного законодавства, ані частини 1 статті 212 ЦК України, оскільки не йдеться про обставину, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Такі положення по суті суперечать одні одним, допускають їх неоднозначне тлумачення щодо, зокрема, моменту виникнення відповідних правовідносин із правовими наслідками, що з цього випливають, чим створюють правову невизначеність, а відтак, порушують права учасників цивільних правовідносин.

Розрахунок заборгованості теж не узгоджується з датою, яку позивач вказує як дату укладання договору, оскільки щодо реального руху коштів розпочинається 18.01.2013. В Анкеті-заяві відсутня фіксація факту видачі у певний день відповідачці кредитної картки із відповідними її реквізитами. Надані банківські виписки відображають рух коштів не лише за кредитними картками, щодо видачі яких відповідачці банк надав довідку, але й за іншими картками, стосунок яких до спірних правовідносин не підтверджується відповідними доказами.

Зміст Анкети-заяви взагалі не свідчить про волевиявлення ОСОБА_1 саме на отримання кредиту: жодний варіант власне кредитної картки не відмічений, рівно як і не визначений розмір кредиту (кредитний ліміт), якщо йшлося саме про кредит.

Із урахуванням наведеного, відповідачка повинна була ясно, у передбаченій законом, у даному випадку письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору з індивідуальними умовами кредитування, а також, щодо радикального збільшення позовної давності порівняно з установленою законом, шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов`язком саме кредитора сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України). Ці вимоги закону не були виконані.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачка ОСОБА_1 зазначала, що уклала з банком кредитний договір і отримала кошти в кредит, проте, остаточна її позиція зводилася до того, що за відсутності належного узгодження між сторонами умов кредитування стягнена в спірних правовідносинах може бути лише заборгованість за сумою отриманих від банку коштів, а саме, 4180,09 грн, позов у цій частині визнається відповідачкою (а.с. 49-51, 108, 119).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Колегія суддів констатує, що попри визнання відповідачкою факту укладення кредитного договору як такого ґрунтуючись суто на фактах підписання Анкети-заяви, видачі кредитної картки та коштів, дійсні умови такого договору не можна вважати з`ясованими і встановленими, позивач належних і допустимих доказів щодо цього не надав, тож ці умови залишилися невідомими. По суті й сама відповідачка вказує на те, що не була обізнана з умовами надання кредиту. На час розгляду справи судом не видається можливим установленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були надані банком кошти відповідачці, зокрема, щодо дійсно наданої суми коштів, порядку і періодичності сплати за кредитом, процентної ставки за кредитом, комісій, які впливають на сукупну вартість кредиту, конкретного відповідальності за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов кредитного договору.

Таким чином, у справі відсутні докази щодо волевиявлення відповідачки на укладення кредитного договору та докази укладення договору 08.04.2011. Визнання самого по собі факту укладення кредитного договору відповідачкою у порядку ст. 82 ч. 1 ЦПК України в силу власного розуміння відносин, що склалися з позивачем, не може бути покладене в основу доказування та не звільняє позивача від обов`язку доказування факту укладення договору встановленим порядком, у належній формі, узгодження всіх необхідних умов договору сторонами тощо. Таким визнанням не можуть встановлюватися факти і обставини щодо дійсних умов кредитування, які повинні бути встановлені лише письмовим доказом власне текстом договору, що тільки й може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом як факту укладення договору, так і його умов. Так само, один лиш розрахунок заборгованості за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо власне кредитної заборгованості з відповідними її елементами, зокрема, процентами за кредитом. Усна заява не може мати переваги над належним письмовим доказом і не може братися до уваги, хоча б і була зроблена у формі визнання в суді певної обставини, крім того, таке визнання певних обставин повинно оцінюватися судом у контексті наявності чи відсутності обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності, не може розглядатися поза сукупністю інших обставин справи.

Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачкою не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин.

Водночас факт виникнення у ОСОБА_1 боргу перед АТ КБ «ПриватБанк» за фактично одержаними від банку коштами в сумі 4180,09 грн визнається обома сторонами, розмір цього боргу не оспорюється.

Позивач не виконав свого обов`язку доказування підстав і умов для стягнення процентів і неустойки за кредитним договором, не подав відповідні докази суду першої інстанції, як це вимагається ст. 83 ч.ч. 2, 8, ст. 177 ч. 5 та іншими нормами ЦПК України, а також не навів підстав щодо неможливості подання таких доказів, тож перешкод у доказуванні не мав. По суті у справі немає доказів щодо обставин, які мають істотне значення в спорі. Доводи позову в цій частині, а також доводи апеляції ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.10.2019 про відмову в позові, в частині, в якій рішення не оскаржується, встановлено, що у справі немає даних про інші істотні умови надання коштів у порядку кредитування, про належне узгодження сторонами таких умов, якщо відповідно до позиції позивача йдеться саме про такий порядок.

Поза тим, якщо брати до уваги правову позицію позивача, апеляційний суд вважає за необхідне виходячи зі встановленого в справі констатувати також наступне (у відповідному контексті в разі належного узгодження умов кредитного договору, як цим обґрунтовує свою правову позицію позивач).

Оскільки у період з 12.04.2014 по 25.01.2015 (289 днів) відповідачка не сплачувала банку коштів на погашення своєї заборгованості, то даті внесення ОСОБА_1 26.01.2015 коштів на рахунок після цієї тривалої перерви в усякому разі передували 210 днів безперервного прострочення сплати заборгованості за кредитним договором, тобто, починаючи з 12.04.2014. За умовами договору 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості є строком повернення простроченого кредиту у повному обсязі, при цьому, на залишок простроченої заборгованості нараховується пеня, а проценти за користування кредитом не нараховуються і не сплачуються.

В силу положень ст. 1050 ч. 2 ЦК України, пунктів 2.1.1.12.6.4., 2.1.1.12.4. та інших положень договору у разі належного його укладення та узгодження умов, як на цьому наполягає позивач, строк повного виконання боржником зобов`язань за ним (строк дії договору) змінився, 211-й день з моменту виникнення простроченої заборгованості настав 08.11.2014, зобов`язання підлягало достроковому виконанню боржником.

При вирішенні вимог щодо стягнення процентів, неустойки має значення строк виконання відповідного зобов`язання. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема:

стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;

неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, не може бути стягнута;

в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Заборгованість за процентами, яка утворилася після 07.11.2014, а також неустойка, що була нарахована на таку заборгованість, пред`явлені до стягнення неправомірно. Тобто, ці елементи пред`явленої до стягнення заборгованості були розраховані на невірній базі, без урахування факту зміни строку виконання зобов`язання, по суті ці нарахування здійснені за фактичної відсутності бази для них.

Твердження апелянта про необхідність стягнення з відповідачки процентів, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України, безпідставне. Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі поданих, зокрема, ним доказів, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України). Апеляційний суд не вправі виходити за межі підстав і вимог позову, відповідно до яких він розглядався судом першої інстанції, в тому числі, не вправі розглядати додаткові, інші вимоги, заявлені з додаткових, нових підстав.

Позивач не пред`являв вимогу про стягнення процентів, розрахованих на рівні облікової ставки НБУ, не подавав відповідних доказів і розрахунків, не визначав розмір таких процентів, натомість виходив і виходить із необхідності стягнення процентів, визначених кредитним договором, як це випливає й із прохальної частини апеляційної скарги, яким наведені вище мотиви скарги не відповідають.

Правова позиція щодо укладення кредитного договору за правилами договору приєднання була висловлена Верховним Судом у справі № 428/2873/17 (постанова від 28.03.2019) за інших фактичних обставин, аніж у даній справі: на підставі доказів були встановлені факти укладення кредитного договору в конкретну дату, видачі позичальнику конкретної кредитної картки з визначеним строком її дії, надання кредитних коштів і встановлення конкретного кредитного ліміту, внесення позичальником особисто коштів на погашення кредиту тощо. За таких обставин колегія суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду констатувала, що саме лиш посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

Справа № 755/2720/16-ц розглядалася колегією суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду щодо правовідносин, які виникли з кредитно-заставного договору, який складався із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифів, відповідно до цього договору позичальник шляхом перерахування на рахунок продавця товару отримав чітко обумовлену суму кредиту під конкретно визначені проценти за користування ним. У постанові від 06.02.2018 судом касаційної інстанції за таких умов зроблено висновок про приєднання позичальника до договору шляхом підписання зазначеної заяви та про відсутність потреби в підписанні позичальником Умов і Правил. Тобто, висновок зроблений за інших фактичних обставин, щодо іншого типу договору з іншими його складовими і умовами.

У справі № 356/1635/16-ц (постанова колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.04.2019) висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами був зроблений за обставин наявності преюдиційного судового рішення, яким був встановлений факт укладання договору на відповідних умовах, та в спорі, де необґрунтовано ставилося питання про перевірку експертним шляхом факту фізичного підписання договору позичальником. Такі фактичні обставини відмінні від тих, що мають місце в справі, що розглядається.

Зробивши у справі № 666/388/16-ц висновок про дотримання вимог закону під час укладання кредитного договору за правилами договору приєднання, оскільки непідписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та неознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, колегія суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17.04.2019 виходила, зокрема, з того, що в момент укладення договору позичальнику були належним чином встановлений конкретний кредитний ліміт на платіжну картку, визначена процентна ставка за кредитом, видана кредитна картка з відповідними реквізитами, що підтверджується доказами. Тож мали місце обставини, які відсутні в справі, що розглядається.

У подальшому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 висловила правову позицію щодо укладення кредитного договору зі споживачем фінансових послуг за правилами договору приєднання та стягнення на вимогу кредитора боргу за таким договором, згідно з якою покладання на слабшу сторону споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору за обставин, коли пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, не відповідає основним засадам цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, принципу справедливості, добросовісності та розумності.

АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі послалося і на постанову Верховного Суду у справі № 415/5971/17 (не вказавши дати її ухвалення) про те, що правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, не може братися до уваги за відсутності заперечень відповідача проти факту укладення кредитного договору та його умов. Втім, у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня постанова Верховного Суду в такій справі, а за даними цього реєстру судовий розгляд справи завершився ухваленням постанови Луганського апеляційного суду від 19.08.2019. Поза тим, що наведене апелянтом формулювання не відповідає встановленим обставинам справи по суті, колегія суддів звертає увагу на те, що обґрунтування апеляційної скарги в такий спосіб не відповідає правилам добросовісності здійснення стороною своїх процесуальних прав та виконання нею процесуальних обов`язків.

Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

За наведених вище обставин, голослівні міркування апелянта про звільнення судом відповідачки від сплати процентів за кредитом, створення цим загрози економічній безпеці банку та держави тощо безпідставні. Такі міркування, як і посилання на оплатність кредиту як таку, не усувають необґрунтованості та недоведеності по суті позовних вимог в оскарженій частині рішення та не створюють підстав для їх задоволення.

Задовольнивши вимогу банку про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 суми коштів, що були фактично їй надані (4180,09 грн), з урахуванням того, що остання не спростовувала факту отримання від банку коштів у цій сумі як такого та визнала позов у цій частині (зокрема, ст. ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 4, ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1, ст. 530 ч. 2 ЦК України, ст. 12 ч. 4, ст. 13 ч. 3, ст. 49 ч. 2 п. 1 ЦПК України), суд першої інстанції обґрунтовано, із дотриманням норм матеріального та процесуального права, з урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, відмовив у вимогах про стягнення процентів і штрафу. Доводи апеляції висновків суду в оскарженій частині рішення не спростовують.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 5 серпня 2020 року.

Судді