Справа №461/8957/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Галицький районний суд міста Львова

у складі головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Рудницької А.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - Першої львівської державної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція позивача та позовні вимоги.

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько ОСОБА_4 , після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , 1/3 частини земельної ділянки 0,0599 га у садівничому кооперативі «Веселка» в с. Скнилів Пустомитівського району Львівської області. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак дізнався про існування заповіту від імені померлого, який останній заповів все належне йому майно своїй сестрі ОСОБА_3 , тобто відповідачеві. Вважає зазначений заповіт недійсним, оскільки виникають сумніви у можливості заповідача за віком та станом здоров`я належним чином сприймати свої дії. Зазначає, що стан здоров`я ОСОБА_4 був нестабільним, останній важко хворів, погано бачив та постійно потребував стороннього догляду. Позивач зазначає, що нотаріусом при посвідченні заповіту були порушені вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Порядку посвідчення заповітів. Просить суд визнати заповіт недійсним.

ІІ. Рух справи в суді.

Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року у справі було відкрите загальне позовне провадження. 13 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Крім того, судом були постановлені ухвали без виходу до нарадчої кімнати:

- 13 лютого 2020 року: 1) про задоволення клопотання представника відповідача про допит у якості свідка приватного нотаріуса Осадчук І.М.; 2) про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про витребування медичних документів щодо інвалідності ОСОБА_4 . Представником відповідача визнаний той факт, що спадкодавець був інвалідом І групи, така обставина не входить до предмету доказування; 3) про задоволення клопотання представника позивача про витребування копії спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_4 ;

- 03 червня 2020 року : 4) про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик на допит свідка ОСОБА_5 у зв`язку із пропущенням строку, передбаченого ч. 3 ст. 91 ЦПК України. Так, відповідно до положень зазначеної норми процесуального права, заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання. Підготовче засідання у справі закінчене 13 лютого 2020 року, проте клопотання про виклик свідка було подане представником позивача електронною поштою лише 18 травня 2020 року.

ІІІ. Викладення позиції учасників справи.

Позивач до суду не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_6 у письмовій заяві від 03 червня 2020 року просила суд здійснювати розгляд справи без їх участі, позов підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила у зв`язку із його безпідставністю. Зазначила, що складений та посвідчений нотаріусом заповіт від імені ОСОБА_4 відповідає вимогам закону, зокрема положенням Цивільного кодексу України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Аналогічна позиція представника відповідача викладена у наданому суду 22 січня 2019 року відзиву на позов. Крім того, представник відповідача пояснила, що при складанні та посвідченні заповіту у житлі спадкодавця перебували свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які зачитали заповіт вголос та разом зі спадкодавцем підписали його. Такі свідки були запрошені самим спадкодавцем, оскільки йому в силу віку було складено прочитати великий обсяг тексту. Перед складанням заповіту нотаріус спілкувалася з ОСОБА_4 один на один.

Представник третьої особи - завідувач Першої львівської державної нотаріальної контори у письмовій заяві від 06 березня 2020 року (а.с.118) просив розглянути справу без участі представника контори.

IV. Встановлені судом обставини та мотивування позиції суду.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статі 1257 ЦК України). Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 207 ЦК України визначено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Судом встановлено, що 24 березня 2016 року у м. Львові приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Осадчук І.М. було посвідчено заповіт ОСОБА_4 . Згідно з текстом заповіту останній зробив наступне розпорядження на випадок своєї смерті: все своє майно заповів своїй сестрі ОСОБА_3 .

У заповіті також вказано, що у зв`язку із похилим віком ОСОБА_4 , заповіт у його присутності і на його особисте прохання прочитане вголос запрошеними заповідачем свідками о 12 год. 00 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заповіт підписаний заповідачем та свідками (а.с.101).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.92).

Відповідно до матеріалів спадкової справи (а.с.91-116) ОСОБА_2 16 вересня 2019 року звернувся до Першої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 . У зв`язку із цим нотаріусом було встановлено наявність заповіту померлого.

19 жовтня 2019 року до Першої львівської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за заповітом. ІНФОРМАЦІЯ_5 син померлого - ОСОБА_8 подав заяву нотаріусу про те, що йому відомо про існування заповіту батька, на отримання свідоцтва про прийняття спадщини він не претендує.

Допитана у якості свідка в судовому засіданні приватний нотаріус Осадчук І.М. суду пояснила, що 24 березня 2016 року нею був посвідчений заповіт ОСОБА_4 Нотаріальна дія відбувала в житловому приміщенні заповідача на АДРЕСА_2 , де він проживав спільно з сестрою ОСОБА_3 , хоча і не був зареєстрований там. На час вчинення нотаріальної дії сестра заповідача була видалена з приміщення. Заповідач сам особисто запросив свідків, оскільки йому в силу віку було складено прочитати великий обсяг тексту. Свідки зачитали текст заповіту і після цього вони та заповідач особисто підписали заповіт. У зв`язку із тим, що заповіт складався та посвідчувався поза межами нотаріальної контори, документ виготовлявся шляхом заповнення бланка від руки. Сумнівів щодо дієздатності заповідача не виникало.

Порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 295/5 від 22 лютого 2012 року, у відповідній редакції.

Так, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою (п.1.8 глави третьої Розділу ІІ Порядку).

На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менш, ніж при двох свідках. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому (п.1.11 глави третьої Розділу ІІ Порядку).

Судом було встановлено, що через похилий вік спадкодавця ОСОБА_4 , існування труднощів у самостійному прочитанні заповіту, за його проханням документ був зачитаний вголос свідками та підписаний ними поряд із заповідачем, про що вказано у тексті заповіту. Дані обставини підтверджені письмовими доказами, поясненнями представника відповідача та показаннями допитаного у якості свідка в судовому засіданні приватного нотаріуса Осадчук І.М.

Отже, посвідчення заповіту при свідках та підписання заповіту поряд із заповідачем іншими особами за проханням заповідача та в його присутності відповідає як положенням статей 1248, 1253 ЦК України, так і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, прочитаний заповідачу двома свідками, підписаний заповідачем та свідками у присутності нотаріуса, посвідчений нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з`ясував його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті. Нотаріусом дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема, послідовність всіх необхідних у даному процесі дій, і позивачем не доведено таких порушень даного процесу, які б мали наслідком недійсність заповіту. Відтак, суд доходить переконливого висновку про недоведеність позовних вимог. Позивачем не спростовано належними та допустимими доказами, що волевиявлення заповідача було вільним і зміст заповіту щодо призначення відповідача спадкоємцем майна померлого відповідало внутрішній волі заповідача.

Сама по собі та обставина, що заповіт складений у період, коли заповідач систематично хворів, перебував у нестабільному стані здоров`я та в силу віку мав поганий зір, не є підставою для висновку про те, що особа страждала таким розладом здоров`я, який би впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і який би позбавив його можливості вільно і свідомо виявити свою волю.

Посилання позивача у позовній заяві на те, що заповідач був інвалідом І групи по зору, та цей факт свідчить недійсність складеного ним заповіту, спростовується встановленими судом обставинами, а також тим, що інвалідність ОСОБА_4 була встановлена МСЕК у березні 2018 року, тоді як заповіт складений 24 березня 2016 року.

За наведених обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

V. Вирішення процесуальних питань у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір покладається на нього та не підлягає розподілу.

13 лютого 2020 року представниками відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_9 була подана заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, де ними зазначений орієнтовний розмір витрат - по 10000 грн за послуги кожного з представників.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До моменту закінчення судових дебатів представниками відповідача не було надано суду розрахунку витрат на правничу допомогу, документа, який би підтверджував сплату гонорару у конкретній сумі, інших необхідних доказів. Тому, з урахування положень процесуального закону, питання стягнення таких витрат в даному судовому рішенні не вирішується.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 03 червня 2020 року проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення складений 10 червня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д. Фролова