Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.

при секретарі судового засідання - Матіко Я.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без шлюбу та ведення з ним спільного господарства за адресою: АДРЕСА_1 , із 1997 року по теперішній час та встановлення факту, що позивачка є членом сім`ї ОСОБА_2

09.06.2020 року, позивачка ОСОБА_1 надала суду уточнену позовну заяву, якою просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , із 1997 року по 25.03.2020 року.

В уточненій позовній заяві позивачка посилається на те, що з 1997 року вона разом з ОСОБА_2 почали спільно проживати та вести спільне господарство у квартирі АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 . Під час їхнього спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ними та зареєстрований у вказаній квартирі.

У вищевказаній квартирі вони спільно робили ремонти, купували меблі та побутову техніку. З початку їх спільного проживання і по 25.03.2020 року, вони разом проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали один побут, як чоловік та дружина. Однак ОСОБА_2 , не бажав узаконювати їхні шлюбні відносини, так само як і реєструвати її місце проживання у своїй квартирі.

Факт її спільного проживання з ОСОБА_2 підтверджується тим, що за її ініціативою та безпосередньої участю у 1998 року у їхньому будинку АДРЕСА_3 та у квартирі було улаштовано окремий водовідвід, фотографіями їх спільного відпочинку за кордоном, довідкою та актом про фактичне місце проживання без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Стверджує, що позивачка із ОСОБА_2 проживала однією сім`єю та вела спільне господарство без реєстрацію шлюбу до 25.03.2020 року - 23 роки. У зв`язку з тим, що між нею та ОСОБА_2 існує спір про право, а саме її право на спільно набуте нею та ОСОБА_2 , як чоловіком та дружиною майном, а тому вона вимушена звернутись в суд, для встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу для захисту своїх прав.

30.03.2020 року позивачка ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання у квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначене, позивачка просить суд встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , у період з 1997 року по 25.03.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином у встановленому законом порядку, натомість на адресу суду надійшла заява від її представника - адвоката Кузьма К.І. про розгляд справи у їх відсутності. Позовну заяву, із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить задоволити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнені позовні вимоги визнає повністю.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 1997 по ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вела спільне господарство з відповідачем ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить останньому.

Від спільного проживання позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 .

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 разом з відповідачем ОСОБА_2 проживала у квартирі за адресою АДРЕСА_1 з 1997 року, вела спільне господарство та побут, спільно відпочивали, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні фотографіями їх спільного відпочинку за кордоном у серпні 2019 року.

Крім того, факт спільного проживання сторін підтверджується тим, що за ініціативою та безпосередньої участю позивачки ОСОБА_1 в 1998 року у будинку АДРЕСА_1 було улаштовано окремий водовідвід, що підтверджується робочим проектом «Улаштування окремого водовводу для житлового будинку АДРЕСА_3 - технічними умовами за №44 від 31.07.1998 року, технічними умовами за №48 від 05.08.1998 року, дозволом за №19 від 10.08.1998 року, актом прийому виконаних робіт за серпень 1998 року, рахунком №б/н від 18.08.1998 року, з яких слідує, що замовником робіт була позивачка ОСОБА_1 .

Крім того, з довідки №2142 від 03.10.2019 року виданої директором ТОВ «Наш Добробут» слідує, що ОСОБА_1 проживає у будинку АДРЕСА_1 без реєстрації, що підтверджується актом про фактичне місце проживання.

Також з доданої до матеріалів справи довідки №72 від 03.08.2019 року, виданої головою ОСББ «Старий Боздош» слідує, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , однак фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1997 року по теперішній час.

Крім цього, 30.03.2020 року позивачка ОСОБА_1 зареєструвалась у квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_4 , виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Згідно п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до положення ч. 2 ст.3 Сімейного Кодексу України - сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі №522/25049/16-ц.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Ч. 1 ст. 383 ЦК України та сі. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01.01.2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років), мета встановлення факту (розподіл спільного набутого майна, спадкування за законом), тощо. Доказами про наявність факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу також можуть бути спільна сплата рахунків, оформлення кредитів, тощо.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Отже, з досліджених судом матеріалів справи слідує, що позивачка ОСОБА_1 спільно проживала без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 і за час спільного проживання, вони вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням всіх обставин справи, аналізуючи докази по справі та зважаючи на те, що суду, згідно матеріалів справи, доведено факт проживання заявниці ОСОБА_1 із відповідачем ОСОБА_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1997 року по 25.03.2020 року, суд приходить до переконання, що уточнена заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 82, 89, 206, 229, 235, 247 ч. 2, 314, 315 ч.1 п. 5 ЦПК України, п. 1 Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд -

В И Р І Ш И В :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 - задоволити.

Встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , у період з 1997 року по 25.03.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 18.06.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк