15.06.2020 Провадження № 2/331/693/2020
Справа № 331/1836/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді: Антоненко М.В.,

при секретарі: Андрієнко С.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

21.02.2020 року до канцелярії Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шпіньової О.М. надійшла заява про закриття провадження у справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у разі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу, то провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно п.5 ч. 1 ст. 186 ЦПК України підставою для відмови у відкритті провадження є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Стаття 471 ЦПК України визначає, що рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаною між державами - членами Співдружності Незалежних Держав встановлює в статті 52 порядок визнання рішень, не потребуючих виконання.

Винесені установами юстиції кожної з Договірних Сторін і, що вступили в законну силу рішення, що не вимагають за своїм характером виконання, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови якщо:

а) установи юстиції запитуваної Договірної Сторони не винесли раніше по цій справі рішення, що вступило в законну силу;

б) справа відповідно до цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинне бути визнане, не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції цієї Договірної Сторони.

Оскільки Україна та Російська Федерація є одними з сторін, що підписали вказану Конвенцію, то рішення суду про розірвання шлюбу, прийняте в Російській Федерації, яке набрало чинності не потребує додаткового визнання.

Зазначає, що на час звернення до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 26.02.18 року в Солнцевському районному суді м. Москви (Російська Федерація) вже розглядалась справа № 2-1042/2018 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і позивач знав про це, оскільки ним подано зустрічний позов по цій справі. Вказане судове провадження в м. Москва проходило за участю двох сторін. Сам ОСОБА_1 точно знав адрес своєї дружини ОСОБА_2 , оскільки постійно вказував цей адрес в документах, що подавались до суду. Однак ОСОБА_1 приховав від суду інформацію, яка б прямо вплинула на рішення суду про прийняття позовної заяви та відкриття провадження. Звертає увагу суду на те, що такі дії ОСОБА_1 також свідчать про недобросовісне використання своїх процесуальних прав.

Зазначає, що судове провадження в м. Москва по справі № 2-1042/2018 про розірвання шлюбу між сторонами розпочато 19.01.2018 року, а судове провадження в Жовтневому суді м. Запоріжжя розпочато 26.02.2018 року, відразу, як дізнався про процес в РФ. Позивач, не повідомляючи ОСОБА_2 , спеціально ініціював провадження в Україні без неї, щоб отримати незаконні судові рішення.

Рішенням Солнцевського районного суду м. Москви від 29.06.2018 p., яке набрало чинності 22.10.2018 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнуто аліменти на спільну дитину та аліменти на ОСОБА_2 і визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 за її місцем проживання.

Вказане підтверджується офіційною інформацією з сайту судової влади РФ https://mos-gorsud.ru/rs/basmannvi/search?courtAlias=solncevskii&uid=&instance=&processTvpe=&codex-&iudge =&publishingState=&documentTvpe=&documentText=&caseNumber-02-

1042%2F2018&participant=&year=&caseDateFrom=&caseDateTo=&caseFinalDateFrom=&caseFinalDat eTo=&caseLegalForceDateFrom=&caseLegalForceDateTo=&docsDateFrom=&docsDateTo=&documentSt atus=. Рішенням Солнцевського районного суду м. Москви від 29.06.2018 p., Апеляційною ухвалою Московського міського суду від 22.10.2018 року, а також роздруківками інформації з вказаного вище сайту. Всі ці докази надавались разом з заявою про перегляд заочного рішення.

Тобто на даний час є рішення суду Російської Федерації, яке визнається в Україні згідно Конвенції, яким вже розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Окрім цього провадження по справі суперечить нормам міжнародного приватного права. ОСОБА_2 , як зазначалось вище, є громадянкою Російської Федерації, ніколи в Україні не проживала і, навіть, ніколи не відвідувала Україну.

Позивач, звертаючись до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом про розірвання шлюбу, посилався на ст. 58 ЗУ «Про міжнародне приватне право» щодо дійсності шлюбу в Україні, а також на ч. 10 ст. 28 ЦПК України щодо визначення підсудності нібито за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача чи його перебування в Україні.

Звертає увагу суду, що недобросовісно використовуючи свої процесуальні права, ОСОБА_1 змінив підсудність справи про розірвання шлюбу всупереч вимогам ЗУ «Про Міжнародне приватне право».

У відповідності до ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу, зазначено в ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Стаття 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає підстави визначення підсудності справ судам України. Однак жодна з підстав, зазначених в статті, не передбачає розгляд в Україні справи про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Подружжя проживало разом на момент розірвання шлюбних відносин в Російській Федерації, а тому така справа підлягала розгляду саме в російському суді.

Загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом визначається в ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

ОСОБА_2 ніколи не проживала в Україні, більш того, вона ніколи не в`їжджала до України, що підтверджується копією паспорта відповідача для виїзду за кордон, де немає відмітки про перетин російсько-українського кордону. Також про проживання в РФ Відповідача свідчить виписка з домової книги.

Таким чином, справа про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає розгляду в судах України.

На підставі вищенаведеного просить суд провадження по справі закрити.

Вивчивши матеріли справи, суд приходить до наступного.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

Судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи Рішенням Солнцевського районного суду м. Москви від 29.06.2018 p., яке набрало чинності 22.10.2018 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнуто аліменти на спільну дитину та аліменти на ОСОБА_2 і визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 за її місцем проживання.

Вказане підтверджується офіційною інформацією з сайту судової влади РФ https://mos-gorsud.ru/rs/basmannvi/search?courtAlias=solncevskii&uid=&instance=&processTvpe=&codex-&iudge =&publishingState=&documentTvpe=&documentText=&caseNumber-02-

1042%2F2018&participant=&year=&caseDateFrom=&caseDateTo=&caseFinalDateFrom=&caseFinalDat eTo=&caseLegalForceDateFrom=&caseLegalForceDateTo=&docsDateFrom=&docsDateTo=&documentSt atus=. Рішенням Солнцевського районного суду м. Москви від 29.06.2018 p., Апеляційною ухвалою Московського міського суду від 22.10.2018 року, а також роздруківками інформації з вказаного вище сайту. Всі ці докази надавались разом з заявою про перегляд заочного рішення.

Тобто на даний час є рішення суду Російської Федерації, яке визнається в Україні згідно Конвенції, яким вже розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Суд, враховуючи вищевикладене, вважає, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, необхідно закрити, оскільки вже є рішення суду про той самий предмет спору і з тих самих

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подання апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: М.В. Антоненко