Справа №442/1943/20
Провадження №2/442/732/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

09 червня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Нагірної О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Нестір А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи: Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

встановив :

Позивач звернулася з позовом до відповідачів, третьої особи в якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації з місця проживання.

В обґрунтування позову посилається на те, що їй на праві власності належить вказана нерухомість. Відповідач ОСОБА_2 (змінив прізвище та імя з ОСОБА_5 ) є її сином, ОСОБА_3 невісткою, ОСОБА_6 онукою. Син з сім`єю зареєстровані за вказаною вище адресою, проте фактично не проживають за місцем своєї реєстрації, оскільки в лютому 2019 переїхали на постійне проживання до Російської Федерації. Факт не проживання відповідачів підтверджується відповідним актом.

Оскільки реєстрація відповідачів створює перешкоди в реалізації права власності власнику квартир, тому звертається до суду з даним позовом.

Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідачі до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені як за місцем реєстрації так і через подання оголошення на сайті суду, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надходило, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не подали. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради в судове засідання не з`явився , про розгляд справи був належним чином повідомлений.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали, що дійсно відповідачі з лютого 2019 переїхали на постійне місце проживання до ОСОБА_9 . ОСОБА_7 , яка є тіткою відповідача, особисто проводжала племінника з сім`єю на вокзал.

Суд, з`ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити.

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 1/3 частини у праві власності належить 1/3 квартири АДРЕСА_1 . На підставі договору міни від 10.10.1997 ОСОБА_1 належить 2/3 цієї ж квартири. Отже, позивачка є одноосібним власником вказаної нерухомості (а/с 10,13).

Відповідно до даних будинкової книги на вказану квартиру, в такій є зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 ( зміна прізвища та імені з « ОСОБА_5 », що стверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 а/с 15), ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (а/с 16-22). Однак відповідачі не проживають у вказаній квартирі з лютого 2019 (акт про відсутність особи за місцем реєстрації від 06.03.2020, затверджений КП « Управитель «ЖЕО» а/с 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї ( в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Згідно ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

З роз`яснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності (стаття 31 ЦК України).

Обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частин 3 та 4 ст. 29 ЦК України.

Відповідно до ч.1ст.29ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2ст.29 ЦК України).

Згідно ч. 2ст.160СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини непроживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Беручи до уваги наведене те, що неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом з батьками фактично, добровільно залишила спірне житло і у ньому не проживає понад встановлені законом терміни - понад один рік, її особисте майно у будинку відсутнє, має інше постійне місце проживання. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування квартирою між позивачкою та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не здобуто, тому відсутні перешкоди щодо визнання їх та дитини такими, що втратила право користування спірною квартирою.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Позов задоволити .

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації з місця проживання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційну скарга на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони :

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,адреса : АДРЕСА_2 .

Відповідачі : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса : АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса : АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса : АДРЕСА_2 .

Третя особа : Орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради, адреса площа Ринок,1 м. Дрогобич Львівської області).

Суддя Нагірна О.Б.