Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 280/1123/17

провадження № 61-38732св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Племзавод «Коростишівський»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Житомирської області в складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С. від 30 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Племзавод «Коростишівський» (далі - СТОВ «Племзавод «Коростишівський»), у якому з урахуванням уточнень просила визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію і спростувати інформацію, поширену директором СТОВ «Племзавод Коростишівський» ОСОБА_2 30 березня 2017 року під час його публічного виступу на сесії Коростишівської міськради, щодо існування між ними неприязних відносин та про вчинення нею ( ОСОБА_1 ) крадіжки будівлі у СТОВ «Племзавод Коростишівський», а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 105 000 грн і майнову шкоду в сумі 677 грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 30 березня 2017 року під час свого публічного виступу на сесії Коростишівської міськради директор СТОВ «Племзавод Коростишівський» ОСОБА_2, виконуючи свої посадові обов`язки, поширив щодо неї зазначену вище недостовірну інформацію. Такі відомості, на переконання позивача, порушують конституційні норми до поваги до гідності та честі, є недостовірними, оскільки ніяких неприязних відносин між ними не існує, вона ніякої крадіжки не вчиняла. Розповсюдження недостовірної інформації спричинило їй моральну шкоду, принизило честь та гідність, вплинуло на ділову репутацію та завдало майнової шкоди, яка полягала у придбанні ліків, оскільки у неї стався гіпертонічний криз, через що вона зверталася до лікаря і проходила лікування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 березня 2018 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною інформацію та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , поширену директором СТОВ «Племзавод «Коростишівський» ОСОБА_2 30 березня 2017 року під час виступу на сесії Коростишівської міськради, а саме «що вона вчинила крадіжку в будівлі СТОВ «Племзавод Коростишівський». Стягнуто з СТОВ «Племзавод Коростишівський» на користь ОСОБА_1 3 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди та 2 240 грн сплаченого судового збору. У решті позову відмовлено.

Визнаючи вказану інформацію недійсною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що директором СТОВ «Племзавод «Коростишівський» ОСОБА_2 було повідомлено про події, яких не існувало та це є фактичним твердженням.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 30 травня 2018 року апеляційну скаргу СТОВ «Племзавод «Коростишівський» задоволено. Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 березня 2018 року в частині задоволення позову скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оспорювана інформація є оціночним судженням, яка не підлягає спростуванню.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Житомирської області від 30 травня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивач є власником 1/3 частини приміщення складу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2000 року. Не існує вироку суду відносно позивача за крадіжку приміщення складу, а відтак поширена посадовою особою відповідача інформація щодо здійснення позивачем крадіжки приміщення є недостовірною.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У серпні 2018 року СТОВ «Племзавод «Коростишівський» подало до Верховного Суду відзив на касаційну ОСОБА_1 , в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Зазначає, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування з мотивів викладених в касаційній скарзі немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 280/1123/17 з Коростишівського районного суду Житомирської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 30 березня 2017 року відбулась тридцята сесія сьомого скликання Коростишівської міської ради на якій, серед іншого, розглядалося клопотання директора СТОВ «Племзавод «Коростишівський» ОСОБА_2 щодо відведення земельної ділянки та було ухвалено продовжити для СТОВ «Племзавод Коростишівський» термін дії пункту 1.2 рішення 48 сесії Коростишівської міськради 5 скликання від 14 травня 2010 року № 1166 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до 14 травня 2018 року.

На вказаній сесії міської ради виступив директор СТОВ «Племзавод Коростишівський» ОСОБА_2 від імені товариства щодо розгляду клопотання товариства та під час виступу публічно заявив на адресу позивача, а саме те, що остання вчинила крадіжку будівлі у СТОВ «Племзавод Коростишівський», що підтверджується показаннями свідків та дослідженим аудіо записом.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Житомирської області від 30 травня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України).

Так, під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи судове рішення у справі, суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку, що спірна інформація є критикою, яка висловлена відповідачем під час публічного виступу.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків апеляційного суду по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визначає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 17, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Житомирської області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун