ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1905/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участі секретаря судового засідання Москаленко А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення грошових коштів в сумі 4 100 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. 04.04.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору орендна плата за місяць становить 3 700 грн., з жовтня 2015 р. - 4 000 грн. На виконання умов договору позивач вчасно сплачував орендну плату та вніс передоплату в розмірі 3 700 грн. як залогову суму. За домовленістю сторін договір двічі пролонговувався, а саме: до 03.09.2016 з встановленим розміром оплати 5 300 грн., з вересня 2016 р. - 5 500 грн., з жовтня 2016 р. - 5 600 грн. Однак попри домовленість, відповідач змусив позивача сплатити 6 000 грн., що на 400 грн. більше обумовленої ціни договору. Таким чином відповідач має повернути позивачу 400 грн. та 3 700 грн., що разом складає 4 100 грн.

Ухвалою від 19.03.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач позов підтримав пославшись на викладені у позовній заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, проте в судове засідання він повторно не з`явився без повідомлення причин неявки, відзиву на позов не подав.

Зважаючи на повторну неявку відповідача в судове засідання та неподання ним відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши позивача та дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставиниі визначені відповідно до них правовідносини.

04.04.2015 між ОСОБА_2 (наймодавцем) та ОСОБА_1 (наймачем) укладено договір найму (оренди), предметом якого є надання наймодавцем наймачеві в строкове платне користування двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , на строк до 04.03.2016.

Згідно з умовами, визначеними пунктами 3.1., 6.2. договору, розмір орендної плати становить 3 700 грн. в місяць, а з жовтня 2015 р. піднімається до 4 000 грн.

Відповідно до пункту 3.2. договору наймачем внесена передоплата в розмірі 3 700 грн. як залогова сума.

З написів на даному договорі вбачається, що термін його дії двічі пролонговувався, а саме: до 03.09.2016 з встановленим розміром орендної плати в сумі 5 300 грн.; до 03.03.2017 з встановленим розміром орендної плати в сумі 5 500 грн. у вересні 2016 р. та 5 600 грн. на період з 03.10.2016 по 03.03.2017.

Виходячи із загальних ознак зобов`язань, зафіксованих в укладеному сторонами договорі, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли зобов`язання найму (оренди) житла, які врегульовані нормами глави 59 ЦК України.

Відповідно до положень статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлене законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з нормами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання .

Стаття 572 цього Кодексу визначає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Позивач вважає сплачену ним відповідачу відповідно до умов пункту 3.2. договору грошову суму заставою, проте на підставі аналізу наведених положень цивільного закону та з урахуванням специфіки спірних правовідносин суд дійшов висновку, що ці кошти є завдатком, який сплачувався позивачем в рахунок належних з нього платежів і, ймовірно, забезпечував збереження майна, що знаходилось у квартирі і передавалось позивачу у користування.

За загальним правилом, встановленим статтею 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком, визначені нормою статті 571 ЦК України, якою передбачено, що якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом, встановленим частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень…

Відповідно до статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази згідно вимог статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту позовної заяви можна припустити, що зобов`язання, що виникло договором найму житла, припинилося, у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач зобов`язаний повернути йому сплачену відповідно до умов пункту 3.2. договору грошову суму, однак жодних посилань на те, коли та з чиєї вини припинилося зобов`язання, позовна заява не містить.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано аркуш паперу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 плата АДРЕСА_3 », який містить записи про щомісячну сплату орендної плати та комунальних послуг за період з квітня 2015 р. по березень 2017 р., засвідчені, ймовірно, підписами відповідача.

Однак при повній відсутності обґрунтування позовних вимог та інших належних і допустимих доказів, вказаний аркуш паперу сам по собі не доводить обставини, які є предметом доказування у даній справі.

За змістом позовної заяви грошова сума в розмірі 400 грн. була сплачена відповідачу без достатньої правової підстави, а відтак правовою підставою цієї вимоги є положення статті 1212 ЦК України, яка встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

З аркушу паперу із записами про сплату орендної плати та комунальних послуг вбачається, що у березні 2017 р. за оренду дійсно було сплачено 6 000 грн., проте вказаний аркуш не є достатнім доказом безпідставності набуття відповідачем грошової суми в розмірі 400 грн., оскільки в інші місяці за оренду також сплачувались суми у більшому або меншому розмірі, ніж було передбачено договором (серпень 2015 р., березень 2016 р., квітень 2016 р.), при цьому вимог про повернення зайво сплачених за інші місяці сум позивач не заявляє.

Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача грошової суми та відмовляє у позові у зв`язку з необґрунтованістю і недоведеністю вимог.

З огляду на результат розгляду справи, підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Рішення суду набирає законної сили, якщо після закінчення строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: