Справа №751/363/20
Провадження №2/751/379/20
09 червня 2020 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Яременко І. В.
при секретарі Клименко К.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, про встановлення земельного сервітуту,
12.05.2020 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій зазначив межі сервітуту згідно з кадастровим планом земельної ділянки (додаток 1), проїзд вздовж меж А,Б,В (координати точок 1,2,3,4) (а.с.50).
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.68).
Представник відповідача Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.7 та ч.8 ст. 128 ЦПК України. Заява про поважні причини неявки відповідача в судове засідання не надійшла. У відповідності з вимогами ч.4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу за наявними в ній доказами у відсутності відповідача і за згодою позивача ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.ст. 280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності всіх учасників справи не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки, навколо земельної ділянки позивача знаходяться земельні ділянки: від А до Б землі Чернігівської район. лікарні держ. ветеринарної медицини, від Б до В ОСОБА_2 , від В до Г проїзд (землі Чернігівської район. лікарні держ. ветеринарної медицини), від Г до Д ОСОБА_3 , від Д до Е землі Чернігівської район. лікарні держ. ветеринарної медицини; від Е до А ОСОБА_4
Отже, виходячи з наведених даних, площа запроектованої ділянки проїзду складає 4,0 м х 52 м/пог = 208 кв.м.= 0,0208га.
Про право постійного користування землею в розмірі 3,56 га за адресою АДРЕСА_1 (тепер АДРЕСА_1 ), на підставі рішення виконкому Чернігівської міської Ради народних депутатів №82 від 16.05.1994 видано Державний акт Чернігівській районній лікарні державної ветеринарної медицини 28.07.1994р. сері ЧН-299 (а.с.55-56).
За вимогами ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.
Отже і позивач, і відповідач набули право постійного користування та право власності на земельні ділянки, у встановленому законом порядку.
Зміст права земельного сервітуту врегульовано законом, зокрема ст.98 ЗК України. Так, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
Окрім того, за ст.ст.99-101 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення різних видів земельних сервітутів, в т.ч. право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху і інші земельні сервітути.
І цей перелік не є вичерпним.
Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту.
Отже, на врегулювання питання земельного сервітуту, позивач і звернувся до суду за захистом права, оскільки добровільно укласти договір земельного сервітуту з відповідачем неможливо, про що свідчать звернення позивача, залишені без відповіді відповідачем (а.с.23-27).
Суд при вирішенні даного спору враховує і судову практику, зокрема рішення ВС.
Так, у справі №539/1427/16-ц від 06.06.2018р., №127/1417/16-4 від 17.09.2018р. Верховний Суд прийняв постанову, в якій зазначив, що якщо потреби позивача не можуть бути задоволені у менш обтяжливий спосіб ніж встановлення сервітуту, є правова підстава для задоволення позову.
Аналогічно, у справі №551/176/16-ц від 14.03.2018р. Верховний Суд зазначив, що земельний сервітут повинен здійснюватись найменш обтяжливим способом для власника земельної ділянки або землекористувача.
Позивачем надано розроблений варіант встановлення сервітуту, який проходить вздовж ділянки відповідача. Згідно даної схеми, межі сервітуту : шириною 4.0 м, довжиною 52 м. Інших варіантів запропонованого сервітуту матеріали справи не містять.
Водночас, як з`ясовано судом, іншого можливого встановлення сервітуту на під`їзд з іншого боку ділянки, тобто інших варіантів земельного сервітуту, не встановлено.
Окремо суд зазначає і те, що виходячи із загальних положень ЦК України та ЗК України, правовідносини щодо земельного сервітуту мають виникати виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися.
При вирішенні питання встановлення земельного сервітуту у даній справі, судом визначено суб`єктний склад спірних відносин відповідно до ч.2 ст.402 та ч.2 ст.404 ЦК України.
Так, постійним землекористувачем земельної ділянки, по якій встановлюється земельний сервітут, є Чернігівська районна лікарня державної ветеринарної медицини, про що зазначено вище.
Разом з тим, суд вважає за можливе встановити безособовий (з боку користування таким земельним сервітутом) спосіб, обґрунтовуючи це тим, що при здійсненні будівництва чи використанні власної земельної ділянки в подальшому, правом проходу чи проїзду можуть користуватись і інші особи, як наприклад, члени сім`ї позивача, знайомі, особи що надають медичні послуги, послуги по будівництву, тощо. А тому, визначення судом особового земельного сервітуту тільки на ім`я позивача, може унеможливити в подальшому виконання даного рішення суду.
Також позивач правомірно у відповідності до вимог ч.1 ст. 98 ЗК просив встановити земельний сервітут безоплатно, заперечень щодо цього матеріали справи не містять.
За вимогами ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отримуючи належним чином судові виклики і достеменно знаючи про розгляд справи судом з квітня 2020 року, відповідач не висловив інших пропозицій ні ж ті, які подав позивач.
Оцінюючи всі докази як зокрема, так і в сукупності, на підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 401-404 ЦК України, ст. 98-101 ЗК України, керуючись ст.ст. 10 - 13, 81, 258-265, 273, 280-282, 310-314, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складання повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Новозаводський районний суд м. Чернігова.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Повне рішення складене 18 червня 2020 року.
Головуючий - суддя І. В. Яременко