Справа № 754/3464/19
Провадження № 22-ц/801/1030/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 рокуСправа № 754/3464/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Безрученко Н. Р., розглянувши за прави-лами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рі-шення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Жмеринка Вінницької області за головування судді Верніка В. М.,

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у Деснянський районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на наступні обставини. 12 грудня 2017 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 був укладений письмовий до-говір № 12/12/17-3 позики грошових коштів у сумі 114 512,73 гривень, про що додатково відповідачем власноручно складена розписка. Згідно додаткової уго-ди від 16 серпня 2018 року до зазначеного договору позики сама позичених коштів була збільшена до 115 838,40 гривень. У заставу за договором від 12 грудня 2017 року позичальник передав автомобіль марки «Renault», модель «Logan», 2014 року випуску, номер шасі ( кузова, рами ) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевий колір, тип загальний легковий се-дан-В, що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транс-портного засобу НОМЕР_3 , виданого 05 грудня 2017 року ТСЦ 8041. У квітні 2018 року відповідач потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Заставлений автомобіль був пошкоджений, його вартість перестала покривати суму позики, через що у відповідності до підпункту 2.4.8. умов договору застави 30 січня 2019 року позивач направив позичальнику вимогу щодо заміни предмета заста-ви. Дана вимога проігнорована, ОСОБА_2 належним чином не виконав свого грошового зобов`язання за чинним правочином, відмовляється виконати перед-бачені договором застави свої зобов`язання, через що позивач просив суд стяг-нути на його користь з відповідача борг за договором позики в сумі 115 838,40 гривень та передбачену договором позики неустойку у розмірі 97 883,45 гри-вень ( зменшену позивачем з 1% за кожний календарний день існування прос-троченої заборгованості до 0,5% з метою реального виконання рішення суду ).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року да-на цивільна справа направлена для розгляду за підсудністю у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року позов задоволений у повному обсязі, з ОСОБА_2 на ко-ристь ОСОБА_1 стягнута заборгованість за договором позики від 12 грудня 2017 року № 12/12/17-3 та додатковою угодою від 16 серпня 2018 року до цього договору станом на 01 березня 2019 року у загальній сумі 213 721,85 гривні, що складається зі 115 838,40 гривень заборгованості з позики та 97 883,45 гривень передбаченої умовами договору неустойки, судові витрати в сумі 2 137,22 гри-вень ( а. с. 113-115 ).

Не погоджуючись з ухваленим 26 лютого 2020 року рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, про-сить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 12 грудня 2017 року № 12/ 12/17-3 та додатковою угодою від 16 серпня 2018 року до цього до-говору позики в сумі 75 542,53 гривень основного боргу та 63 833,44 гривні не-устойки. Скаржник зазначає про складення позикодавцем в особі ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої дові-реності, розписок від 12 березня, 17 квітня 2018 року, від 29 січня, 01 жовтня 2019 року, згідно яких сума його боргу на дату ухвалення судом рішення у цій справі складала не 115 838,40 гривень, а 75 542,53 гривні. У зв`язку з цим неус-тойка за боргом повинна становити не 97 883,45 гривні, а з урахуванням частко-вого повернення боргу - 63 833,44 гривні ( а. с. 125-129 ).

12 травня 2020 року до апеляційного суду надійшов відзив позивача ОСОБА_1 , його адвоката Макаревич О. В. на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , де наголошується на безпідставності посилання відповідача на повернення части-ни позики до 16 серпня 2018 року, оскільки додатковою угодою від цієї дати до договору позики від 12 грудня 2017 року № 12/12/17-3 ОСОБА_2 фактично була надана нова позика, встановлений новий строк її повернення одним плате-жем 12 вересня 2018 року. Розписки про часткове повернення суми боргу до 16 серпня 2018 року не можуть братися до уваги, оскільки підтверджують повер-нення частини суми боргу, визначеної у договорі позики без урахування поло-жень додаткової угоди. Крім цього розписка про отримання позики не поверну-та позикодавцем позичальнику, що підтверджує невиконання відповідачем сво-го зобов`язання з повернення позичених коштів. Посилаючись на умови пункту десятого договору позики від 12 грудня 2017 року № 12/12/17-3 щодо відпові-дальності за прострочення виконання зобов`язання у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми та неустойки у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, скаржники наполяга-ють на сумі неустойки, що підлягає стягненню за період з 13 вересня 2018 року до 28 лютого 2019 року ( 169 днів ), у розмірі 97883,45 гривень, яка стягнута оскаржуваним рішенням суду першої інстанції. Вказуючи на розмір заборгова-ності за договором позики в сумі 115838,40 гривень, скаржники стверджують про безпідставність посилання відповідача на те, що сума неустойки у кілька разів перевищує суму боргу і просять відхилити наведені ОСОБА_2 в апеля-ційній скарзі заперечення на судове рішення у повному обсязі, залишити рішен-ня Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року у цій цивільній справі без змін ( а. с. 146-147).

У судове засідання 17 червня 2020 року, на задоволення клопотання пред-ставника позивача адвоката Макаревич О. В. призначене судовою ухвалою від 20 травня 2020 року в режимі відеоконференції ( а. с. 162-164 ), сторони не з`я-вилися. Причин своєї неявки відповідач суду не повідомив, від представника позивача адвоката Макаревич О. В. надійшло клопотання про проведення судо-вого засідання без її участі та без участі її довірителя позивача, оскільки як ад-вокат вона прийматиме участь в іншому судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду за обставин, що мають місце через неявку в судове засідання сторін у справі, у відповідності до норм статті 372 ЦПК України ухвалила розглянути справу по суті апеляційного оскарження без її учасників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмово викладені позиції учасників процесу, проаналізувавши наявні у спра-ві докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржува-ного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляцій-ний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задово-ленню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначе-ним вимогам, воно є помилковим у частині визначення сум, стягнутих із скарж-ника на користь позивача, що є наслідком вирішення спору у відсутності сторін у справі.

Судом встановлено, що 12 грудня 2017 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 як повноправний його представник, та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір № 12/12/17-3 позики грошових коштів у сумі 114 512,73 гривень, про що додатково відповідачем власноручно складена розписка. Згідно додаткової угоди від 16 серпня 2018 року до зазначеного договору пози-ки сама позичених коштів була збільшена до 115838,40 гривень. У заставу за договором від 12 грудня 2017 року позичальник передав автомобіль марки «Re-nault», модель «Logan», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі ( кузова, рами ) НОМЕР_1 , бежевий колір, тип загаль-ний легковий седан-В, що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєс-трацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 05 грудня 2017 року ТСЦ 8041. У квітні 2018 року заставлений транспортний засіб був пошкоджений у дорожньо-транспортній пригоді, у зв`язку з чим, посилаючись на вартість авто-мобіля, яка перестала покривати суму позики, ОСОБА_1 30 січня 2019 року направив позичальнику вимогу щодо заміни предмета застави. Однак ОСОБА_2 на вимогу позикодавця не відреагував і як наслідок позивач просив суд ви-рішити спір на його користь, стягнувши з боржника заявлені суми коштів.

Викладені фактичні обставини сторонами у справі не заперечуються.

Задовольняючи рішенням від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції узяв до уваги представлені ним докази як такі, що зібрані та надані суду з дотриманням вимог закону, не суперечні між собою, сторонами не оспорюються та містять відомості щодо заявлених позовних вимог. Керую-чись нормами статей 525, 526, 530, 546, 549, 599, 611, 626, 627, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_2 прострочив власне зобов`язання з повернення ОСОБА_1 отриманих за договором позики від 12 грудня 2017 року № 12/12/17-3 та додатковою угодою від 16 серпня 2018 року до зазначеного договору позики коштів у загальному розмірі 115 838, 40 гривень та 97 883,45 гривні пені, нарахованої за невиконан-ня зобов`язання. Суд зауважив, що заборгованість виникла з вини позичаль-ника, оскільки заявлені до стягнення суми не суперечать вимогам закону, узго-джуються з умовами договору позики, письмової розписки боржника, додатко-вої угоди до договору позики. На підставі викладених мотивів суд дійшов пере-конання про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на ту обставину, що в мате-ріалах справи немає безсумнівних, переконливих доказів належного повідом-лення боржника ОСОБА_2 про розгляд цієї справи судом першої інстанції, зо-крема, на день ухвалення оскаржуваного рішення. У судове засідання 26 люто-го 2020 року ОСОБА_2 узагалі в установленому порядку не викликався.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язу-ється повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно норм статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який по-свідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначе-ної кількості речей. Відповідно до статті 1049 цього ж Кодексу позичальник зо-бов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передання предмета договору на підставі попередньої домовленості ( пункт другий частини першої статті 1046 ЦК України ).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та ін-шими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 77, частиною другою статті 78, статтею 79, частиною першою статті 80 цього Кодексу належними є докази, які містять ін-формацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупнос-ті дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або від-сутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків ( стаття 76 ЦПК України ).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 26 лютого 2020 року, ОСОБА_2 зазначає, що протягом усього часу провадження у цій справі він жодних судових повісток, повідомлень не отримував. На адресу його реєстрації судова кореспонденція не надходила, окрім копії рішення по результатах вирішення вимог ОСОБА_1 . Через такі обставини суд неповно дослідив суттєві докази у справі, при ухваленні рішення не урахував сум повернутого боргу, підтвер-джених розписками позикодавця від 12 березня, 17 квітня 2018 року, 29 січня, 01 жовтня 2019 року. За першою розпискою від 12 березня 2018 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 349 доларів США, що за офіційним курсом Національ-ного банку України у вказаний день становило 9106,79 гривень. Відповідно до розписки від 17 квітня 2018 року позичальнику повернуто 200,00 доларів США, що за курсом Національного банку України у день повернення становило 5217,86 гривень, та 193,00 долари США у рахунок комісії, що становило 5035,23 гривень, а разом було повернуто 10 253,09 гривні. Цю всю суму нале-жить вважати сумою повернення боргу, оскільки договором позики від 12 гру-дня 2017 року № 12/12/17-3 та додатковою угодою до договору виплата комі-сійної винагороди позикодавцю не передбачена. Розпискою від 29 січня 2019 року підтверджується повернення ОСОБА_1 220,00 та 98,00 доларів США, що за курсом Національного банку України у цей день становило 8 837,25 гри-вень. Розпискою від 01 жовтня 2019 року доводиться повернення позичальнику 500,00 доларів США, що за курсом Національного банку України у цей день становило 12 098,74 гривень.

З урахуванням повернутих сум частини боргу, останній на час ухвалення судом оскаржуваного рішення складав не 115 838,40 гривень, а за мінусом по-вернутих сум 75 542,53 гривні. У зв`язку з цим неустойка за договором позики від 12 грудня 2017 року № 12/12/17-3 становить не 97 883,45 гривні, а меншу суму з огляду на визначення у договорі строку повернення позики: 12 вересня 2018 року. Станом на цю дату розмір боргу складав 96478,52 гривень ( 115838,40-19359,88 ), а з урахуванням повернутих коштів згідно розписок від 29 січня та 01 жовтня 2019 року сума боргу становила 75542,53 гривні.

Відповідно неустойка ( пеня ) за період з 13 вересня 2018 року по 29 січня 2019 року становила 134 105,14 гривень: 96 478,52 грн. х 1% ( розмір, передба-чений договором ) х 139 днів. Беручи до уваги прийнятий як вірний судом пер-шої інстанції розрахунок боргу станом на 01 березня 2019 року, пеня з 29 січня по 01 березня 2019 року складає 213 844,70 гривні (87 641,27 грн. х 1% х 244 дні), а загальна сума пені з 12 вересня 2018 року по 01 березня 2019 року стано-вить 347 949,84 гривень, що в декілька разів перевищує суму самого боргу за договором позики.

Посилаючись на частину третю статті 551 ЦК України, скаржник ОСОБА_2 вважає можливим дотриматися співвідношення суми, що має бути повернута за договором позики, і суми нарахованої пені для покриття можливих збитків по-зикодавця у зв`язку з частково простроченим поверненням боргу. ОСОБА_2 просить апеляційний суд врахувати кошти, повернуті ним позикодавцю на по-гашення суми позики, та визначити справедливу суму пені, що повинна скла-дати не більше 63 833,44 гривні: 97 883,45 грн х 75 542,53 грн/115 838,40 грн.

Доводи відповідача, скаржника ОСОБА_2 є логічними, об`єктивними, та-кими, що заслуговують на увагу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Макаревич О.В., посилаючись на укладення сторонами у справі 16 серпня 2018 року додат-кової угоди до договору позики від 12 грудня 2017 року № 12/12/17-3, зазначає новий строк повернення коштів 12 вересня 2018 року, підкреслює наявність графіка повернення суми боргу одним платежем 12 грудня 2018 року. На її дум-ку розписки про часткове повернення суми боргу до 16 серпня 2018 року не по-внні братися до уваги, оскільки складені без урахування положень додаткової угоди. Крім цього оригінал розписки позичальника знаходиться у позивача, а відсутність заяв позикодавця на підтвердження часткового виконання грошово-го зобов`язання свідчить про законність, обгрунтованість заявлених позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду критично оцінює позицію сторони позива-ча в частині наведених доводів. Слід визнати, що частина коштів у погашення суми позики ОСОБА_2 повернута і не враховувати їх було б абсолютною несправедливістю. Крім цього додаткова угода до договору позики від 12 гру-дня 2017 року № 12/12/17-3, передбачаючи графіком повернення позичальни-ком грошових коштів у повному обсязі дату 12 вересня 2018 року включно, за викладеними у ній умовами передбачила зміни в пункті 6.1 договору, який має наступний зміст: «Позика може бути повернена достроково». Така умова право-чину відповідає нормі частини другої статті 1049 ЦК України, а умова повер-нення усієї суми боргу у розмірі 115 838,40 гривень у строк до 12 вересня 2018 року без зазначення разовості цієї дії саме у вказану дату, прийняття часткових виконань зобов`язання у визначених розписками сумах ( а. с. 133-136 ) дово-дить правомірність позиції скаржника та необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позов-них вимог ОСОБА_1 .

Такому висновку апеляційного суду кореспондує норма статті 529 ЦК Укра-їни, згідно з якою кредитор має право не приймати від боржника виконання йо-го обов`язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивіль-ного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У даному випадку прийняття позикодавцем часткового виконання по-зичальником свого зобов`язання з повернення коштів цілком спростовує запе-речення ОСОБА_1 . та його адвоката мотивів апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Керуючись приписами статті 367 ЦПК України, зважаючи на значення наяв-них у матеріалах справи доказів, зокрема, доданих до апеляційної скарги, вра-ховуючи посилання відповідача, скаржника у справі на неповноту судового розгляду спору, допущену судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції вжив усіх можливих заходів з метою повного, об'єктивного, справедливого ви-рішення спору.

Доводи апеляційної скарги є достатніми для задоволення її вимог і скасу-вання помилкового, несправедливого рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі лише доказів, наданих суду позивачем. Колегія суддів апеляційного суду не знаходить законних підстав для надання будь-яких преференцій позива-чу у доведеності його позиції щодо обгрунтованості заявлених ним позовних вимог по визначених ним сумах боргу.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстан-ції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах до-водів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змі-нює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Дана справа була призначена до розгляду в режимі відеоконференції на 17 червня 2020 року, 11.30 годину та розглянута у вказаний день та час. Однак, бе-ручи до уваги норму частини п`ятої статті 268 ЦПК України про те, що датою ухвалення рішення, постановленого відсутності учасників справи, є дата скла-дення повного судового рішення, те, що суд апеляційної інстанції у відповід-ності до частини першої статті 381 цього ЦПК України за результатами розгля-ду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35, глави 9 розді-лу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу, датою ухвалення рішення у цій справі є 22 червня 2020 року.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задово-лити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лю-того 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики скасувати.

Позов задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наро-дження, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , мешканця с. Кацмазів Жмеринсь-кого району Вінницької області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , мешканця АДРЕСА_1 , заборгованість за договором позики від 12 грудня 2017 року № 12/12/17-3 та додатковою угодою від 16 серпня 2018 року до договору позики від 12 грудня 2017 року № 12/12/17-3 станом на 01 березня 2019 рокуу сумі 75 542,53 гривні ( сімдесят п`ять тисяч п`ятсот сорок дві гривні 53 коп. ) боргу позики, 63 833,44 гривні ( шістдесят три тисячі вісімсот трид-цять три гривні 44 коп. ) неустойки, 1 393,68 гривні ( одна тисяча триста дев`я-носто три гривні 68 коп. ) у відшкодування сплаченого судового збору при зверненні в суд першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 090,52 гривень ( дві тисячі дев`яносто гривень 52 коп. ) у від-шкодування судового збору, сплаченого на користь держави при зверненні в суд з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота