Справа № 301/2595/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2020 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , їх представника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що наказом № 92 радгоспу «Дружба» її чоловіку ОСОБА_6 виділена земельна ділянка площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_5 .

Рішенням виконавчого комітету Дубрівської сільської ради № 24 від 10 вересня 1982 р. ОСОБА_6 був наданий дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці, виділеній за рахунок земель радгоспу «Дружба». Забудова земельної ділянки дозволена рішенням виконкому Іршавської районної ради народних депутатів рішенням № 268 від 15 вересня 1982 р. В 1986 р. до по господарської книги Дубрівської сільської ради внесені відомості про відкриття дворогосподарства ОСОБА_6 з АДРЕСА_3 . Рішенням виконавчого комітету Дубрівської сільської ради № 24 від 28 вересня 1988 р. ОСОБА_6 надано дозвіл на будівництво сараю, літньої кухні, комори та ванни на зареєстрованій за ним земельній ділянці. Площа наданої ОСОБА_6 земельної ділянки становила 0,07 га. її конфігурація зазначена в проекті забудови земельної ділянки - прямокутник, ширина земельної ділянки з фасадної частини становить 14 м. з тильної частини - 10 м.

В 1982 р. ОСОБА_6 виготовлено будівельний паспорт на будівництво житлового будинку, в 1988 р. ним виготовлено будівельний паспорт на будівництво сараю, літньої кухні, комори та ванни. 25 травня 1989 р. Берегівським міжміським бюро технічної інвентаризації ОСОБА_6 виготовлено технічний паспорт на будинковолодіння АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_6 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26 травня 1999 р. Після смерті чоловіка вона звернулась з заявою про прийняття спадщини до Іршавської державної районної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа за № 550/2000. Діти покійного - син ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_9 відмовились від прийняття спадщини за померлим батьком, про що подали до Іршавської державної нотаріальної контори відповідні заяви. 21 жовтня 2005 р. вона отримала свідоцтво про право на спадщину на майновий пай. Свідоцтво на спадщину за законом на земельну ділянку їй не видали, оскільки на час смерті чоловіка не була проведена державна реєстрація права власності. Рішенням Іршавського районного суду від 23 червня 2016 р. за нею визнано право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_2 . 28 липня 2016 року право власності на спадкове майно зареєстроване за нею в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Фактичне користування земельною ділянкою не відповідає плану земельної ділянки. Існує опущення землекористування, зокрема порушення меж та накладення земельних ділянок суміжних землекористувачів - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , на її земельну ділянку, що відображається наступним чином: ширина фасадної частини земельної ділянки згідно плану забудови становить 14 м., і в той же час фактична ширина з фасаду залишилась тільки 11,76 м.; відстань від лівого кута її житлового будинку до межі з дворогосподарством ОСОБА_3 повинна становити 3,88 м., фактично межа між їхніми дворогосподарстаами проходить по куту її будинку; межа між її дворогосподарством та дворогосподарством ОСОБА_4 повинна проходити на відстані 1 м. від задньої стіни її будинку, будинок ОСОБА_4 повинен знаходиться від задньої стіни її будинку на відстані 9 м., фактично межа між їх господарствами з фасадної частини проходить на відстані 50 см. від задньої стіни її будинку (до середини будинку) далі - по стіні її будинку, будинок ОСОБА_4 , розташований безпосередньо на межі суміжних ділянок.

Таким чином перешкоди у користуванні земельною ділянкою полягають суттєвому зменшенні ширини земельної ділянки за рахунок захоплення частин її земельної ділянки суміжними землекористувачами як з одного боку, так і з іншого, у зміні конфігурації її земельної ділянки внаслідок безпідставного зміщення меж земельної ділянки, що відбулось внаслідок перетину земельних ділянок, якими користуються відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із земельною ділянкою, яка окреслена та закріплена за будинком АДРЕСА_2 згідно плану забудови земельної ділянки.

Крім того, внаслідок невідповідності меж її земельної ділянки вона не може повноцінно користуватись належними їй господарськими спорудами та задньої частиною земельної ділянки, оскільки доступ до споруд та городу можливий тільки через її будинок. Внаслідок порушення меж її земельної ділянки вона не може завершити процес приватизації своєї земельної ділянки. Тому просить зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення меж земельної ділянки відповідно до меж, визначених планом забудови земельної ділянки в АДРЕСА_2 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів викладених у позовній заяві та просили такі задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні таких з посиланням на відзив та висновки експерта.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 показав, що він підтримує проведену ним земельно-технічну експертизу. В процесі виконання експертного дослідження він особисто оглядав земельні ділянки позивача та відповідачів, досліджував технічну документацію та на місцевості встановив, що конфігурація та розміри по периметру (межі) земельної ділянки, яка перебуває в користуванні гр. ОСОБА_1 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не відповідають конфігурації та розмірам по периметру (межам), які вказані у плані забудови земельної ділянки ОСОБА_1 , що зазначений в будівельному паспорті за 1982 рік. Ним були надані відповіді на питання, що поставлені в ухвалі суду, а питання, що задаються представником позивача в ухвалі суду відсутні.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, експерта та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що наказом № 92 радгоспу «Дружба» чоловіку позивачки ОСОБА_6 виділена земельна ділянка площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_5 (а.с.53).

Рішенням виконавчого комітету Дубрівської сільської ради № 24 від 10 вересня 1982 р. ОСОБА_6 був наданий дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці, виділеній за рахунок земель радгоспу «Дружба» (а.с.52). Забудова земельної ділянки дозволена рішенням виконкому Іршавської районної ради народних депутатів рішенням № 268 від 15 вересня 1982 р. (а.с.54).

В 1985 р. до по господарської книги Дубрівської сільської ради внесені відомості про відкриття дворогосподарства ОСОБА_6 за АДРЕСА_2 , що стверджується довідкою Дубрівської сільської ради № 02-28/376 від 08.09.2017 року (а.с.64).

В 1982 р. ОСОБА_6 виготовлено будівельний паспорт на будівництво житлового будинку, в 1988 р. ним виготовлено будівельний паспорт на будівництво сараю, літньої кухні, комори та ванни. 25 травня 1989 р. Берегівським міжміським бюро технічної інвентаризації ОСОБА_6 виготовлено технічний паспорт на будинковолодіння АДРЕСА_2 (а.с.56-62).

ІНФОРМАЦІЯ_1 . чоловік позивачки ОСОБА_6 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26 травня 1999 р. (а.с.48).

21 жовтня 2005 р. позивачка ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину на майновий пай (а.с.63).

Рішенням Іршавського районного суду від 23 червня 2016 р. за позивачкою визнано право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_2 (а.с.46-47). 28 липня 2016 року право власності на спадкове майно зареєстроване за позивачкою в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с.110).

Рішенням Іршавського районного суду від 09.01.2014 року за відповідачкою ОСОБА_4 визнано право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_3 (а.с.145-146)

Товариством з обмеженою відповідальністю «Землемір» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_4 , кадастровий номер земельних ділянок: :04:001__ 0,1500 га та :04:001__ 0,1500 га (а.с.117-136, 137-159).

Позивачкою ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, щодо захоплення відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_3 .

В схематичному плані технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 не зазначено розмір земельної ділянки на межі з дорогою та відповідачами, а тому не можна встановити фактичні межі земельної ділянки позивачки.

Згідно Будівельного паспорта на забудову земельної ділянки від 1982 року та Будівельного паспорта на будівництво сараю, літньої кухні, комори та ванни від 1988 року та виготовленого в 1989 році технічного паспорта на житловий будинок з надвірними спорудами, заплановане розташування будівель не відповідає фактичному розташуванню ОСОБА_1 самочинно збудовано двоповерхову прибудову на фундаментній огорожі.

Згідно Висновку судової земельно-технічної експертизи № 0017/2018 від 28.12.2018 року фактична площа, земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 та розташована за адресою: АДРЕСА_3 , становить 700,0 м і відповідає площі, яка вказана у плані забудови земельної ділянки ОСОБА_1 .

Конфігурація та розміри по периметру (межі) земельної ділянки, яка перебуває в користуванні гр. ОСОБА_1 та розташована за адресою: АДРЕСА_3 , не відповідають конфігурації та розмірам по периметру (межам), які вказані у плані забудови земельної ділянки ОСОБА_1 , що зазначений в будівельному паспорті за 1982 рік.

З, 4, 5. Мають місце два випадки накладання земельної ділянки ОСОБА_1 , яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: АДРЕСА_3 , і зображена в технічній документації із землеустрою, виготовленій на земельну ділянку ОСОБА_1 , та земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Такі накладання на План-схемах № 7 та № 8, що додаються в Додатках 7 та 8 до даного Висновку, позначено як накладання № 1 та накладання № 2. Накладання № 1 має площу S1=7,93м2, а накладання № 2 - S2=3,13м2. Накладання №1 на цих План-схемах заштриховано синім кольором, а накладання № 2 -зеленим.

Окрім накладання земельних ділянок в одному випадку має місце розрив на межі між земельної ділянки ОСОБА_1 по технічній документації із землеустрою та земельною ділянкою, якою фактично користується гр. ОСОБА_3 . У цьому місці межа земельної ділянки ОСОБА_1 по технічній документації із землеустрою не доходить до межі фактичного користування земельної ділянки гр. ОСОБА_3 . Такий розрив на План-схемах № 7 та № 8, що додаються в Додатках 7 та 8 до даного Висновку, позначено як розрив № 1. Розрив № 1 має площу S4=7,83м . Розрив № 1 на цих План-схемах заштриховано коричневим кольором. (а.с.180-198).

Згідно Висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи № 407/02-20 від 04.04.2020 року встановлено, що причиною накладення суміжних земельних ділянок ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 та ОСОБА_3 АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 АДРЕСА_3 , які було виявлено під час проведення первинної експертизи, є те, що фактична конфігурація межі земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 , на місцевості не відповідає конфігурації, що зображена в документації із землеустрою, яка була виготовлена на земельну ділянку ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 (том 2 а.с. 23-52).

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1, 2 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення абзацу 2 п. 5 Постанови ВР УРСР № 562-ХІІ від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР 1990 р., померлий чоловік позивачки зберіг своє законне право на користування земельною ділянкою, а в подальшому прийнятий 25.10.2001 р. новий Земельний кодекс не змінив статус цієї земельної ділянки (п.7 розділ Х Перехідних положень ЗК Україи).

Ст. 15 Земельного Кодексу Української РСР 1970 року, який був чинним на час користування земельною ділянкою встановлювалось безстрокове і тимчасове користування землею.

ЗК Української РСР 1990 року звкріпив право приватної власності громадян на землю.

Відповідно до п."б" ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як передбачено ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до ч.1-3 та ч.5 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Як вбачається з матеріалів справи, способом захисту порушеного права користування земельною ділянкою позивачем обрано подання позову про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зміни меж суміжних земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року". Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції №475/97-ВР від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи №2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно з ст.1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. До того ж у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003 року Європейський суд з прав людини зробив висновок, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання" у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Позивачка, як на підставу позовних вимог вказує на те, що її права порушені, оскільки відповідачі самовільно та без будь-яких правових підстав змінили межі вказаних ділянок, внаслідок чого незаконно захопили частину земельної ділянки, яка належить позивачці на праві користування. При цьому, на підтвердження своїх доводів відносно порушення її прав з боку відповідачів суду не надала та такі її твердження спростовуються Висновком судової земельно-технічної експертизи № 0017/2018 від 28.12.2018 року (том 1 а.с.180-198) та Висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи № 407/02-20 від 04.04.2020 року (том 2 а.с. 23-52).

Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні, ні позивачкою, ні її представником не доведено факту протиправних дій із сторони відповідачів, позивачкою не подано, а судом не здобуто доказів, які б підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, позивачкою не надано, зокрема, доказів, що підтверджують факт порушення права позивача на користування земельною ділянкою, власне відповідачами.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.4, 12,19, 83, 175, 177,184 , 259 , 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 106, 107, 211 Земельного кодексу України, суд,-

Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 27 липня 2020 року.

Суддя : І. А. Даруда