Справа №639/7042/19
Провадження №2/639/348/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без розгляду

22 червня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді - Баркової Н.В.,

за участю секретаря - Волкової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Соловйова О.В. звернулася до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача ОСОБА_2 , і просить суд з квартири АДРЕСА_1 , зняти арешт, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.06.2016 р. за виконавчим провадженням № 50339573. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження: 14833424. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 50339573, виданий 02.06.2016, видавник: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

На виконання ухвали суду від 04.10.2019 року вказані недоліки позивачем були усунуті та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна. Призначено судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.12.2019 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Разом з тим, судові засідання 13.03.2020 року о 08-45 год. та 22.06.2020 року о 13-30 год. належним чином повідомлені позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , а також інші учасники справи, не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, про причини неявки суд не повідомили, як і не повідомляли суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) всупереч положенням ст. 131 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що вищевказаний позов підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

Частинами 1, 3 ст. 128 ЦПК України встановлено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість з`явлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Частиною 5 ст. 223 ЦПК України встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вказані положення закону також кореспондуються з вимогами ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Тобто, в законі не вказано про врахування поважності причин повторної неявки позивача (представника позивача) в судове засідання, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 210 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 повідомлялася про час та місце розгляду справи, проте до суду не з`явилася ні позивач, ні її представник, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Отже, обставини неявки у судові засідання позивача та його представника, яким було відомо про наявність цивільної справи за їх позовом в суді, неодноразові виклики в судові засідання, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення нею своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути розглянута.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з майна, підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 43, 44, 131, 128, 210, 223, 257 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з майна - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текс ухвали складено 22.06.2020 року.

Суддя Н.В.Баркова