ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/490/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Нев`ядомського Д.В., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання дій Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» з надання фінансових послуг такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 39326,07 грн за кредитним договором б/н від 18.12.2013 та судових витрат у розмірі 1378 гривень.

В обґрунтування позову представник Банку вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.12.2013 відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 12.06.2016 має заборгованість на загальну суму 39326,07 грн, яка складається з наступного:7840, 46 грн заборгованість за кредитом; 26988,69 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 2148,06 заборгованість за пенею та комісією; 500 грн штрафи (фіксована частина) та 1848,86 грн штраф (процентна складова), що і стало підставою для захисту порушених прав.

Від ОСОБА_2 17.10.2016 надійшов зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання дій Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» з надання фінансових послуг такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що кредитний договір укладений всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007, Цивільного кодексу України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про Національний банк України», Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Національного Банку України №174 від 01.06.2011.

Також просив стягнути моральну шкоду у розмірі 20000 гривень у зв`язку з душевними стражданнями внаслідок протиправних дій ПАТ КБ «Приватбанк» по відношенню до нього.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року частково задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.12.2013 в сумі 35329,15 грн та 1378 грн у рахунок відшкодування понесених судових витрат.

В решті позовних вимог банку та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, ОСОБА_1 , яка при розгляді справи в суді першої інстанції була допитана у якості свідка,звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення по справі, у якому надати всебічну, повну, об`єктивну, безсторонню оцінку усім без виключення доказам, залученим до матеріалів справи, у їх сукупності зі свідченнями, яким залишити первинний позов банку без задоволення, враховуючи його повну безпідставність.

Вказала, що суд першої інстанції проігнорував її свідчення та докази, залучені до матеріалів справи, чим порушив вимоги ст.ст. 263, 264 Цивільного процесуального кодексу України. Всупереч ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, діючи в інтересах банку, суд вийшов за межі розгляду позовних вимог, заявлених сторонами по справі, і вирішив її права та обов`язки по відношенню до ПАТ КБ «Приватбанк», визначивши її у якості боржника цієї фінансової установи, нехтуючи вимогами чинного законодавства України та дійсними обставинами справи, за відсутності належного обґрунтування своїх висновків.

Вважає, що, суд першої інстанції перекрутив зміст її свідчень, внаслідок чого ухвалив рішення на користь ПАТ КБ «Приватбанк», встановивши обставини, які можуть бути використані банком проти неї у іншому судовому процесі.

Також, враховуючи, що під час вирішення справи були виявлені численні порушення вимог чинного законодавства України з боку посадових осіб позивача, в діях яких також вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189, 190, 232 Кримінального кодексу України, просить постановити окрему ухвалу у відношенні банку відповідно до вимог ст.262 Цивільного процесуального кодексу України.

ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції також подала письмові пояснення, в яких вона наполягає на безпідставності вимог банку до ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст спору та ціну позову, 39326 грн 07 коп., без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційне провадження підлягає закриттю з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Оскарженим рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося.

Судом встановлено, що предметом спору у цій справі було стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 .

Оскарженим рішенням захищене право банку на повернення суми кредитної заборгованості, якому кореспондує обов`язок ОСОБА_2 вчинити таке повернення. При цьому судом не було встановлено, що апелянт ОСОБА_1 має відношення до цього спору.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 , які належними і допустимими доказами не підтверджені, про те, що оскарженим рішенням встановлено преюдиціальні факти стосовно неї, що вона є боржником банку тощо, що може вплинути на її цивільні права на інтереси.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у рішенні зазначено, що в судовому засіданні за клопотанням ОСОБА_2 були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які пояснили, що так само є боржниками Приватбанку, підписували анкети-заяви, при внесенні коштів в термінал Банку не отримували квитанцій та їм телефонували представники Банку з погрозами у випадку не повернення кредиту. З дослідженого відеодиску вбачається, що невідомі особи телефонували відповідачу та вимагали повернення кредиту, поводили себе зухвало, представлялися родичом відповідача.

При цьому, згідно з текстом оскарженого рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року лише приведено показання свідка ОСОБА_1 . При цьому ніяких обставин стосовно наявності боргу ОСОБА_1 перед банком або іншого обов`язку чи інших обставин щодо неї судом не було встановлено (а. с. 177-182 т 1).

Крім того обставини, які були встановлені згаданим рішення суду щодо відповідача ОСОБА_2 за змістом норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не є преюдиціальними стосовно ОСОБА_1 ,, оскільки вона не є учасником цієї справи.

Також, нормою ч. 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У разі виникнення спору між банком та ОСОБА_1 відповідно до наведеної норми ч. 5 ст. 82 ЦПК України апелянт має право у загальному порядку спростувати в суді можливі вимоги банку про стягнення боргу.

З огляду на те, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , встановлено, що оскарженим рішенням суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, колегія суддів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України закриває апеляційне провадження за цією скаргою.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали щодо АТ КБ «Приватбанк».

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадженні у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту підписання і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складений 16 червня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.