Провадження № 4-с/524/20/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Рибалки Ю.В.,

при секретарі Коршак Н.В.,

за участю: представника скаржника Маслової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука з вищевказаною скаргою.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. перебуває виконавче провадження № 56505911 про стягнення з неї коштів (кредитної заборгованості) на користь ПАТ «Дельтабанк» згідно з виконавчим листом, виданим 06.01.2017 Автозаводським районним судом м. Кременчука на виконання рішення суду від 04.03.2015 року у справі № 524/10778/14-ц, яке набрало законної сили 27.04.2015.

03.03.2020 року скаржник звернулась до приватного виконавця Скрипника В.Л. із заявою про закриття виконавчого провадження № 56505911 та зняття арешту із усього рухомого та нерухомого майна. В обґрунтування своєї заяви про закриття виконавчого провадження посилалась на те, що виконавче провадження відкрито на виконання виконавчого листа, який подано із пропуском строку, встановленого судом та Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення його до виконання.

Залишаючи без задоволення заяву про закриття виконавчого провадження, приватний виконавець Скрипник В.Л. допустив бездіяльність. Так, у відповідь на звернення листом від 10.03.2020 року № 1978 повідомив, що ним перевірено виконавчий документ на дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» та встановлено, що строк його пред`явлення до виконання не закінчився. З огляду на вказані доводи приватний виконавець не вважав за можливе закінчити виконавче провадження згідно з заявою скаржника від 03.03.2020.

Посилаючись на вищевказані обставини, скаржник просила суд визнати протиправною бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л., що полягає у не закритті виконавчого провадження № 56505911 з виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.01.2017 року у справі № 524/10778/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельтабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 278 464,84 грн. та судового збору у сумі 2784 грн. 62 коп. Зобов`язати приватного виконавця закрити вищевказане виконавче провадження, зняти арешти з усього рухомого та нерухомого майна та коштів (рахунків) ОСОБА_1 , виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 , постанову про закриття виконавчого провадження направити всім сторонам і зацікавленим особам, а також вчинити усі інші дії передбачені Закону України «Про виконавче провадження», пов`язані із закінченням виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. до суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав разом з відзивом клопотання про розгляд скарги без його участі, у її задоволенні просив відмовити в повному обсязі. Зазначив, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не закінчився, а тому він правомірно відкрив виконавче провадження та вчиняє дії направлені на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, підстави для закриття виконавчого провадження відсутні.

Представник стягувача до суду не з`явився, про дату та час розгляду справи стягувач повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, оцінивши надані суду докази, приходить до висновку, що у задоволенні скарги на бездіяльність приватного виконавця слід відмовити, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, - виконання судового рішення є завершальною частиною судового процесу та невід`ємною складовою гарантованого державою права на справедливий суд.

За змістом частин другої, третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.

Обов`язковість виконання судових рішень як невід`ємна складова частина права громадянина на справедливий суд - встановлена також практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та відповідними нормами (ст. 6, 13, ст. 1 Першого протоколу) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - Конвенція є частиною національного законодавства України, а судова практика ЄСПЛ визнається джерелом права.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання винесеного на його користь судового рішення становить втручання у право мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу - зазначає ЄСПЛ також в рішенні у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, № 40450/04, 15.10.2009).

Окрім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення, і що виконання судового рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, а саме у справах: «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine, № 67534/01, 27.07.2004), «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine, № 74221/01, 11.01.2005), «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia, № 59498/00, 07.05.2002), «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece, № 18357/91, 19.03.1997), «Іммобільяре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy, № 22774/93, 28.07.1999) та багатьох інших.

Також, в рішенні у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, № 60750/00, 20.07.2004) ЄСПЛ беззастережно зазначив, що передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Пунктом 5 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом (тобто до 05.10.2016), пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Підстави для закінчення виконавчого провадження визначені у ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, пунктом 7 передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 цієї статті).

Судом установлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. перебуває виконавче провадження № 56505911 з виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука виданого 06.01.2017 року у справі № 524/10778/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельтабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 278 464 грн. 84 коп. та судового збору у сумі 2784 грн. 62 коп.

Зазначений виконавчий лист видано судом 06.01.2017 та у ньому зазначено дату набрання рішенням суду законної сили 27.04.2015, строк пред`явлення його до виконання до 27.04.2016.

Як убачається із засвідченої копії виконавчого листа № 524/10778/14-ц та повідомлення Автозаводського ВДВС м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 26.10.2017 №104709, цей виконавчий документ було пред`явлено стягувачем до виконання, а 26.10.2017 повернуто Автозаводським ВДВС стягувачу без виконання у зв`язку з невідповідністю виконавчого документу вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутня печатка органу, що видав).

Виконавчий лист був повторно пред`явлений до виконання згідно з заявою стягувача від 22.05.2018 (отримана виконавцем 31.05.2018), за результатами чого приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. 31.05.2018 відкрито виконавче провадження № 56505911, що підтверджується витягом з АСВП.

03.03.2020 боржник звернулась до приватного виконавця з заявою щодо закінчення виконавчого провадження, на яку ним надано відповідь від 10.03.2020 за вих. № 1978 про відсутність таких підстав та про те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не закінчився (лист направлено поштою та вручено адресату 17.03.2020, що підтверджується конвертом та інформацією про відстеження поштового відправлення).

Ураховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа № 524/10778/14-ц до виконання дійсно не закінчився, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» його визначено тривалістю у три роки з дня набрання рішенням суду законної сили (тобто до 27.04.2018), та ураховуючи, що виконавчий лист було пред`явлено стягувачем до виконання до цієї дати, але його було повернуто ВДВС з підстав, які не залежали від стягувача, такий строк перервався та розпочався заново з 26.10.2017 (дати повернення Автозаводським ВДВС виконавчого документа стягувачу). Тому, повторне його пред`явлення до виконання 31.05.2020 було здійснено в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При цьому суд вважає, що саме по собі зазначення у виконавчому листі, виданому 06.01.2017 строку пред`явлення його до виконання до 27.04.2016, не може бути підставою для висновку про те, що відповідний строк закінчився, оскільки він визначений законом (три роки), а тому відхиляє доводи скаржника.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на те, що дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження вчинено відповідно до закону та в межах його повноважень, підстави для закінчення виконавчого провадження, передбачені законом та на які посилається скаржник, наразі відсутні, рішення суду, яке набрало законної сили не виконано, а також те, що права заявника не були порушені такими діями та бездіяльності виконавця не встановлено, суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. 258-260, 268, 450-452 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича у виконавчому провадженні № 56505911 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк щодо апеляційного оскарження ухвали суду продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 17.06.200 року.

Суддя Ю.В. Рибалка