Номер провадження 2/754/3782/20 Справа №754/381/20
19 травня 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Таран Н.Г.
секретаря - Раєвського П.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначила про те, що вона та треті особи по справі зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира не приватизована. Крім того, в квартирі також зареєстрований але протягом десяти років не проживає ОСОБА_2 , який є онуком позивача. Відповідач добровільно виїхав з квартири та проживає за іншою адресою. Відповідач в утриманні квартири участі не приймає, комунальні платежі не сплачує.
Позивач у судове засідання не з`явилася, надавши при цьому заяву, відповідно до змісту якої вбачається, що остання просить суд задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач та треті особи у судове засідання не з`явилися, повідомлялись про місце та час розгляду справи згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України, про причину неявки не повідомили. Відповідач відзив на позов не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав.
Оскільки відповідач від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності у судове засідання не з`явився, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивачка та її представник не заперечують проти винесення заочного рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.
У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно паспортних даних позивача та третіх осіб, вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Також у вказаній квартирі зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином третьої особи: ОСОБА_3 та онуком позивача ОСОБА_1 .
Вказана квартира належить до державного житлового фонду та знаходиться у користуванні сім`ї з 1991 року, що підтверджується копією ордера на жиле приміщення серії НОМЕР_1 , який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Московського районної Ради народних депутатів від 23.09.1991 року за №1685.
Згідно із актами про не проживання у спірній квартирі ОСОБА_2 , 1998 року, від 26.11.2010 року, від 15.12.2010 року, 19.01.2011 року, 27.05.2011 року, 26.10.2011 року, 25.01.2012 року, 14.11.2018 року, 16.01.2019 року, 27.03.2019 року, складеними мешканцями будинку АДРЕСА_3 та завіреними представниками ЖЕД-316 вбачається, що відповідач зареєстрований але не проживає в квартирі АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У ч. 1 ст. 61 ЖК України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
За змістом положень ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців.
При вирішенні питання про втрату наймачем або членами його сім`ї права користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін їх відсутності та поважність причини такої відсутності.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що факт не проживання відповідача, як члена сім`ї наймача у спірній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягає задоволенню.
На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 61, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 128, 223, 259, 263-265, 280, 284 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Суддя: Н.Г. Таран