Провадження № 2/734/758/20 Справа № 734/1896/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 серпня 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Іванюка Т.І.,

за участю секретаря судових засідань - Дідовець М.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області про визнання права власності на спадщину за законом та встановлення факту родинних відносин,-

в с т а н о в и в:

до Козелецького районного суду з позовною заявою про визнання права власності на спадщину за законом та встановлення факту родинних відносин звернувся ОСОБА_1 до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, у якій просить встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_2 , 1939 року народження, уродженець с Сморшки Козелецького району Чернігівської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом його матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за ОСОБА_1 , право на спадщину за законом: право на земельну частку(пай) розміром 4,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності колишнього КСП імені Ватутіна на території на той час Патютинської сільської Ради Чернігівської області на підставі сертифікату серії ЧН № 0112054. Вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько (брат матері) ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_3 в с Гладке Козелецького району. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) в розмірі 4,38 умовних кадастрових гектарів, належний йому на підставі сертифікату серії ЧН № 0112054. Для оформлення даної спадщини необхідний правовстановлюючий документ на дане спадкове майно, підтверджуючий, що право на дану земельну частку(пай) належить ОСОБА_2 . На ім`я останнього був виписаний та отриманий ним сертифікат на право на земельну частку(пай) серії ЧН № 0112054, згідно якого йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього КСП імені Ватутіна на території Патютинської сільської Ради розміром 4.38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості), який був зареєстрований в Книзі реєстрації та видачі сертифікатів 07 серпня 1996 року за №350. Але пізніше ОСОБА_2 втратив даний сертифікат. Спадкоємців за законом 1 черги, які мають право на дану спадщину не має. Заповіт спадкодавцем не складався. Мати позивача ОСОБА_3 являється єдиним спадкоємцем за законом 2 черги, який має право на успадкування даного спадкового майна після смерті брата ОСОБА_2 . Вона прийняла дану спадщину, до півроку фактично вступила в управління спадковим майном, але не встигла оформити спадщину, так як померла. Для оформлення даної спадщини необхідно підтвердити родинні відносини, що ОСОБА_2 є братом матері позивача, що не можливо, так як відсутні документи підтверджуючі родинні відносини. ІНФОРМАЦІЯ_3 батько позивача ОСОБА_4 помер. Тому позивач вважає, що має право на всю земельну частку(пай): Ѕ його частку, як на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , а на другу його половину, як на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

У судове засідання позивач не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує.

Представники відповідача та третьої особи у судове зсідання не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутності та відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян.

Факт, який просить встановити заявник повністю підтверджується дослідженими у судовому зсіданні письмовими доказами, а саме: довідкою виконкому Козелецької селищної ради №11/299 від 06.07.2020 року про те, що ОСОБА_3 дійсно вступила в управління спадковим майном до шести місяців після смерті свого брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доказами вступу у спадщину є те, що ОСОБА_3 проводила ремонт житлового будинку та по господарських будівель, обробляла земельну ділянку.

Таким чином, з огляду на зміст досліджених письмових доказів, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні на підставі досліджених доказів, вважає вимогу про встановлення факту родинних відносин, що ОСОБА_2 , 1939 року народження, уродженець с Сморшки Козелецького району Чернігівської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом його матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що ґрунтується на вимогах закону, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання позовної вимоги щодо визнання права за земельну частку (пай), суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п.2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»).

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_2 був виписаний та отриманий ним сертифікат на право на земельну частку(пай) серії ЧН № 0112054, згідно якого йому належить право на земельну частку(пай) у землі яка перебуває у колективній власності колишнього КСП імені Ватутіна на території Патютинської сільської Ради розміром 4.38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості), який був зареєстрований в Книзі реєстрації та видачі сертифікатів 07 серпня 1996 року за №350.

Але пізніше ОСОБА_2 втратив даний сертифікат, що підтверджується довідкою № 935 Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області та оголошенням в газеті «Новини Придесення» від 24 червня 2020 року.

Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відділу у Козелецькому районі головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2020 року вартість земельної ділянки 4,38 умовних кадастрових гектарах земель сільськогосподарського призначення на Території Патютинської сільської ради становить 74 652, 36 грн. станом на 01.01.2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після цього смерті спадщину прийняла його сестра (мати позивача) ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт прийняття спадщини підтверджується довідкою виконкому Козелецької селищної ради №11/299 від 06.07.2020 року.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її чоловік ОСОБА_4 та її син (позивач) ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько позивача ОСОБА_4 помер. Тому позивач має право на всю земельну частку (пай): Ѕ його частку, як на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , а на другу його половину, як на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 , право на спадщину за законом: право на земельну частку(пай) розміром 4,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності колишнього КСП імені Ватутіна на території на той час Патютинської сільської Ради Чернігівської області на підставі сертифікату серії ЧН № 0112054.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст..ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 81, 131 ЗК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області про визнання права власності на спадщину за законом та встановлення факту родинних відносин - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин про те, що ОСОБА_2 , 1939 року народження, уродженець с Сморшки Козелецького району Чернігівської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , право на спадщину за законом: право на земельну частку (пай) розміром 4,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності колишнього КСП імені Ватутіна на території на той час Патютинської сільської Ради Чернігівської області на підставі сертифікату серії ЧН № 0112054.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя