Справа № 523/4028/19
Провадження №2/523/361/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Нестеренко Л.В.

адвоката позивача ОСОБА_1 ,

адвоката відповідача ОСОБА_2 Рабзі О.Ю.,

адвоката відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за договорами позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за договорами позики.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила, що між нею та ОСОБА_3 були укладені кредитні договори відповідно до яких позивач отримала грошові кошти у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США та 70 000 (сімдесят тисяч) доларів США, а також було укладені договори іпотеки в забезпечення умов виконання зобов`язань за кредитними договорами. Разом з цим, ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договори відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами іпотеки. Позивач зазначає, що договори відступлення прав вимоги за договорами позики порушують її права та суперечать вимогам діючого законодавства, а саме є договорами факторингу, однак укладені між особами, які не можуть бути сторонами договору факторингу, а відтак звернулась до суду з позовом про визнання їх недійсними.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 просить суд визнати недійсними:

договір відступлення прав вимоги за договором позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. 21 вересня 2017 року та зареєстрованим в реєстрі за № 2655, укладений 27 червня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1693;

договір відступлення прав вимоги за договором позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. 21 листопада 2017 року та зареєстрованим в реєстрі за № 3238, укладений 27 червня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1695 (а.с. 6) .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовну заяву ОСОБА_5 розподілено на суддю Шепітко І.Г.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (Шепітко І.Г.) від 15 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 15 березня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову, заборонено державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, переданого в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами позики, права вимоги за якими є предметом оспорюваних договорів відступлення права вимоги (а.с. 40-42).

Представник ОСОБА_2 адвокат Рабзі Олександр Юхимович, подав суду заяву, в якій просив передати на повторний автоматизований розподіл справу в зв`язку з тим, що суддя Суворовського районного суду м. Одеси Шепітко І.Г. не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені ЦПК України.

Згідно ч. 7 ст. 33 ЦПК України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до положення ч. 11 ст. 33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При повторному автоматизованому розподілі, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

ОСОБА_6 представник ОСОБА_2 , 23 січня 2020 року подав письмовий відзив на позов, у якому не погодився з позовними вимогами. В обґрунтування власної позиції зазначив, що позивач не довела в чому полягає порушення її прав внаслідок укладання між відповідачами по справі оспорюваних договорів, також заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору (а.с. 94-100).

Відповідач ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подання відзиву.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року, клопотання адвоката Рабзі О.Ю. про закриття провадження у справі залишено без задоволення, підготовче провадження по даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні адвокат позивача ОСОБА_1 , повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві, додатково пояснив, що укладені між відповідачами договори про відступлення права вимоги за своєю природою є договорами факторингу і, оскільки у відповідача відсутня фінансова ліцензія вони укладені с порушенням норм діючого законодавства.

Адвокат відповідача ОСОБА_2 Рабзі ОСОБА_7 , вимоги позовної заяви не визнав, з підстав викладених у відзиві на позов.

Адвокат відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , пояснив, що до ОСОБА_2 , згідно вказаних договорів, перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, що відповідає вимогам статті 514 ЦК України. На його думку, зміст договору про відступлення права вимоги (цесії) відповідає вимогам ЦК України

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 21 вересня 2017 року укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., та зареєстрований за № 2655, відповідно до якого ОСОБА_5 отримала до підписання договору в борг від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 50 000 доларів США (а.с. 9).

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 21 вересня 2017 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., та зареєстрований за № 2656, відповідно до якого ОСОБА_5 передала в іпотеку ОСОБА_3 наступні об`єкти нерухомого майна:

- житлові будинки що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 08.

- земельна ділянка площею 0.01 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:008:0023;

- земельна ділянка площею 0.077 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:008:0035 (а.с. 10-13).

Також судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 21 листопада 2017 року укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., та зареєстрований за № 3238, відповідно до якого ОСОБА_5 отримала до підписання цього договору у борг від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 70 000 доларів США (а.с. 14).

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 21 листопада 2017 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., та зареєстрований за № 3239, відповідно до якого ОСОБА_5 передала в іпотеку ОСОБА_3 наступні об`єкти нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 .(а.с. 15-21).

Між ОСОБА_3 (Первісним кредитором) та ОСОБА_2 (Новим Кредитором) 27 червня 2018 року укладено договір відступлення права вимоги за договором позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., зареєстрований за № 1693.

Відповідно до пункту 1.1. цього договору ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв всі права вимоги за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. 21.09.2017 року зареєстрованим у реєстрі за № 2655 зі всіма змінами до нього, Позикодавцем за яким є Первісний Кредитор, а Боржником за яким є ОСОБА_5 . Станом на дату укладення договору відступлення заборгованість Боржника складає 1 309 481,70 грн., що еквівалентно 50 000 доларів США по курсу НБУ станом на 21.09.2017 року (100 доларів США 2618.9634 гривень).

Відповідно до пункту 1.4 Договору відступлення права вимоги за договором позики здійснюється на умовах оплати Новим Кредитором Первісному Кредитору вартості відступлених прав вимоги у порядку, визначеному розділом 2 цього Договору.

Відповідно до пункту 2.1. Договору права вимоги за договором, вказаним в пункті 1.1. цього договору вважаються відступленими з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Пунктом 2.2. Договору відступлення прав передбачено, що вартість прав вимоги, що відступається складає 1 309 481, 70 грн., що в еквіваленті складає 50 000 доларів США по курсу НБУ станом на 21.09.2017 року (100 доларів США 2618.9634 гривень).

Пунктом 2.3. Договору Сторони підтвердили, що розрахунки між ними за цим договором здійснені повністю (а.с. 22-23).

Крім цього, 27 червня 2018 року між ОСОБА_3 (Первісним іпотекодержателем) та ОСОБА_2 (Новим Іпотекодержателем) укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., зареєстрований за № 1694, відповідно до якого ОСОБА_3 відступив, а ОСОБА_2 прийняв всі права та обов`язки Іпотекодержателя, що існують станом на дату укладення цього Договору, за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. 21.09.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2656, укладений між ОСОБА_3 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (Іпотекодавець), предметом якого є вказані вище житлові будинки та дві земельні ділянки (кадастрові номери :06:008:0023; :06:008:0035) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24 25).

Також, 27 червня 2018 року між ОСОБА_3 (Первісним кредитором) та ОСОБА_2 (Новим Кредитором) укладено договір відступлення права вимоги за договором позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., зареєстрований за № 1695 (а.с. 26-27).

Відповідно до пункту 1.1. цього договору ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв всі права вимоги за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. 21.11.2017 року зареєстрованим у реєстрі за № 3238 зі всіма змінами до нього, Позикодавцем за яким є Первісний Кредитор, а Боржником за яким є ОСОБА_5 . Станом на дату укладення договору відступлення заборгованість Боржника складає 1 853 395,00 грн., що еквівалентно 70 000 доларів США по курсу НБУ станом на 21.11.2017 року (100 доларів США 2647.7080 гривень).

Відповідно до пункту 1.4 Договору відступлення права вимоги за договором позики здійснюється на умовах оплати Новим Кредитором Первісному Кредитору вартості відступлених прав вимоги у порядку, визначеному розділом 2 цього Договору.

Відповідно до пункту 2.1. Договору права вимоги за договором, вказаним в пункті 1.1. цього договору вважаються відступленими з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Пунктом 2.2. Договору відступлення прав передбачено, що вартість прав вимоги, що відступається складає 1 853395,60 грн., що в еквіваленті складає 70 000 доларів США по курсу НБУ станом на 21.11.2017 року (100 доларів США 2647.7080 гривень).

Пунктом 2.3. Договору Сторони підтвердили, що розрахунки між ними за цим договором здійснені повністю.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 зазначила, що оспорювані договори відступлення права вимоги вчинені відповідачами для приховання інших правочинів, які вони насправді вчинили, а саме: договори факторингу. При цьому, позивач вважає, що договір факторингу, який сторони фактично уклали замість договору про відступлення права вимоги (цесії), суперечить положенням статті 1079 ЦК України та частині 1 статті 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", оскільки ОСОБА_2 не є фінансовою установою та не має відповідної ліцензії на здійснення факторингових операцій.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 512, 513, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Отже, за змістом статей 512, 1077 ЦК України розмежовано правочини, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

Аналіз положень статей 512-518 ЦК України дає підстави для висновку щодо суб`єктного складу правочинів із відступлення права вимоги, а відповідно до статті 2 ЦК України учасником цесії може бути будь-яка фізична або юридична особа.

Водночас, за змістом частини 1 статті 1077 ЦК України та частини 5 статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у договорі факторингу беруть участь три сторони: клієнт, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина 2 статті 1079 ЦК України), фактор, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина 3 статті 1079 ЦК України), та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, передбачено, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах 1, 2 статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо згідно із законом надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги має бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору слід зазначити, що під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і негрошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, в яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути тільки право грошової вимоги (як тієї, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

У разі цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватися по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у виді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносин факторингу немає, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина 3 статті 656 ЦК України).

Відповідно до підпункту 14.1.255 Податкового кодексу України відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

Уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні, не впливає на зміст самого зобов`язання і заміна сторони у зобов`язанні жодним чином не порушує права та інтереси боржника. При цьому наведеними нормами цивільного законодавства не встановлено вимог щодо платності відступлення права вимоги, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого попередній кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити.

Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 у справі №909/968/16, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 11.10.2019 у справі №910/13731/18, Верховний Суд у постановах від 19.11.2019 у справі №924/1017/18, від 11.12.2019 у справі №127/8772/17-ц, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.06.2020 р. у справі №916/1410/19.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Відповідно до статті 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України, має визначити правочин, який насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним. Таким чином, вимоги про визнання удаваним договору спрямовані на встановлення обставин, які є підставою для вирішення спору та підлягають з`ясуванню судом під час вирішення спору (див, mutatis mutandis, висновки, викладені у пунктах 43, 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №522/14890/16-ц).

Враховуючи викладене, договори відступлення прав вимоги не є удаваними, оскільки не вчинені для приховання іншого правочину - договору факторингу. У договорах відсутні умови, притаманні договору факторингу, а розмір грошової вимоги, відступленої за договорами від 27 червня 2018 року, дорівнював ціні їх відступлення, у зв`язку з чим укладені між відповідачами договори про відступлення права вимоги за своєю правовою природою є договорами цесії.

Оспорювані договори не містять будь-яких умов, відповідно до яких грошові кошти передавалась би Первісному Кердитору на певний строк, з обов`язком повернення та з обов`язком сплати винагороди Первісним Кредитором Новому Кредитору за тимчасове користування наданими грошовими коштами.

Відповідно до пунктів 2.5. кожного з оспорюваних договорів: з моменту відступлення права вимоги Первісний Кредитор вибуває з усіх правовідносин, які склались між ним (Первісним Кредитором) і боржником на підставі договору позики, зазначеного у п. 1.1. цього договору. Відповідно до пунктів 2.6. кожного з оспорюваних договорів: з моменту відступлення права вимоги Новий Кредитор заміщує Первісного Кредитора у всіх правовідносинах, які склались між ним (Первісним Кредитором) та боржником, на підставі договору зазначеного у п. 1.1. цього договору.

Таким чином, після передання права вимоги за оспорюваними договорами Первісним Кредитором Новому Кредитору та сплати Новим Кредитором Первісному Кредитору ціни договору, правовідносини між сторонами припиняються.

В оспорюваних договорах відсутні будь-які інші зобов`язання з повернення Первісному Кредитору Новим Кредитором грошових коштів, отриманих від останнього в порядку сплати ціни договору, сплати будь-яких послуг, як і згадки про надання таких послуг.

Сама по собі оплатність договору відступлення права вимоги не перетворює цей договір на договір факторингу, оскільки оплатність характерна і для договорів купівлі-продажу права вимоги.

Ціна оспорюваних договорів визначається вартістю предмета договору (розміром грошової вимоги, що відступається), оплату якої і здійснює Новий Кредитор, на відміну від договору факторингу, в якому ціна договору визначається розміром винагороди за послуги фактора, які оплачує клієнт.

Суд критично розцінює посилання позивача, на те, що ціна договору є меншою від реальної вартості права вимоги на суму процентів та штрафних санкцій, за час прострочення боржника повернення позики, і що саме така різниця є формою плати Первісним Кредитором Новому Кредитору за надання фінансування з огляду на те, що суд дійшов висновку про укладення між відповідачами саме договору купівлі-продажу права вимоги з огляду на суб`єктний склад та мету договору, а також тому, що ймовірне збільшення грошової вимоги після укладення договору купівлі-продажу за рахунок виникнення зобов`язань у вигляді сплати процентів та штрафних санкцій внаслідок прострочення виконання боржником грошового зобов`язання обумовлене специфікою предмета договору (право грошової вимоги) та визначається виключно подальшою поведінкою боржника. Будь-яке інше майно, яке може бути предметом договору купівлі-продажу також може збільшувати свою вартість, після укладення договору, проте цей факт не може бути підставою вважати договір купівлі-продажу іншим видом договорів.

Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України з позовом про визнання недійсним правочину, недійсність якого прямо не встановлена законом може звернутись або сторона, або заінтересована особа, яка заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом.

Виходячи зі змісту статей 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); факту порушення невизнання або оспорення такого права або інтересу з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якої із зазначених умов є підставою для відмови у позові.

Суд звертає увагу, що позовна заява не містить обґрунтування, в чому полягає порушення прав позивача внаслідок укладення оскаржуваних правочинів, та в судовому засіданні не доведено такого порушення, крім того, позивачем не доведено, яким чином його права будуть поновлені внаслідок визнання недійсними договорів відступлення права вимоги та застосування наслідків недійсності договору.

З огляду на викладене, у суду відсутні законні підстави для задоволення позову про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за договорами позики у спосіб, який обрав позивач, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, тому вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення на користь позивача із відповідачів судового збору, як то передбачено ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З огляду на наведене, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року, у вигляді заборони державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, переданого в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами позики, права вимоги за якими є предметом оспорюваних договорів відступлення права вимоги, підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 203, 215, 509, 510, 512, 513, 514, 516, 517, 627, 628, 638, 1077 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 141, 158, 197, 212-215, 224-226, 360-7 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за договорами позики - відмовити.

Після набрання рішенням суду законної сили скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 15 березня 2019 року у вигляді заборони державним реєстраторам та іншим суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводити реєстраційні дії відносно наступного нерухомого майна:

- житлових будинків, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки кадастровий номер :06:008:0023 площею 0,01 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки кадастровий номер :06:008:0035 площею 0,077 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, загальною площею 49,1 кв.м.;

- квартири АДРЕСА_4 2 з місцями загального користування, що знаходиться АДРЕСА_5 адресою АДРЕСА_6 АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, загальною площею 61,4 кв.м;

- квартири АДРЕСА_4 4 з місцями загального користування, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, загальною площею 36,7 кв.м;

- квартири АДРЕСА_4 5 з місцями загального користування, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, загальною площею 68,6 кв.м;

- квартири АДРЕСА_4 6 з місцями загального користування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, загальною площею 48,0 кв.м;

- квартири АДРЕСА_4 7 з місцями загального користування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, загальною площею 85,7 кв.м;

- квартири АДРЕСА_4 8 з місцями загального користування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, загальною площею 47,9 кв.м;

- квартири АДРЕСА_4 9 з місцями загального користування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, загальною площею 66,5 кв.м;

- квартири АДРЕСА_7 місцями АДРЕСА_8 користування АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, загальною площею 47,5 кв.м;

- квартири АДРЕСА_9 місцями загального користування АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, загальною площею 88,3 кв.м;

- квартири АДРЕСА_10 місцями загального користування АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, загальною площею 46,7 кв.м;

- квартири АДРЕСА_11 місцями загального АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, загальною площею 68,0 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складно 24.06.2020р.

Суддя: