справа № 489/3281/19
провадження №2-п/489/17/20
УХВАЛА

11 червня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.01.2020 по цивільній справі № 489/3281/19 (провадження № 2/489/327/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу

встановив:

У лютому 2020 року заявник звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.01.2020, яким розірвано шлюб зареєстрований між сторонами 18.08.2018 Центральним районним у м.Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 483.

Як на підставу перегляду заочного рішення вказав, що про наявність справи, розгляд якої здійснено судом дізнався випадкового, так як всі повідомлення суду про рух справи надходили на його адресу, яка є адресою позивача. При цьому, він фактично не отримує судову кореспонденцію, а позивач її йому не надає у зв`язку із ускладненими між ними особистими стосунками останнім часом. Крім того, при розгляді справи судом не надався строк для примирення подружжя. На його думку, надання такого строку суттєво вплине на збереження подружніх стосунків між сторонами.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.02.2020 заява відповідача призначена до розгляду.

У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, до суду представник відповідача надали письмову заяву про розгляд справи на підставі наявних в ній матеріалами за її відсутності та відсутності відповідача.

Позивач та її представник в задоволенні заяви про сили відмовити через її безпідставність та відсутність у позивача будь-якого бажання проживати в шлюбі з відповідачем.

Дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, суд приходить до наступного.

Згідно частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Із аналіз наведеної норми слідує, що скасування заочного рішення здійснюється за наявності одночасно двох підстав 1) відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і 2) докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Із матеріалів цивільної справи встановлено, що шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.01.2020.

Судові засідання в справі призначалися на 18.11.2019 та 17.01.2020.

Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалося судом за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 , яка підтверджена відомостями Департаменту з надання адміністративних послуг, та додатково за адресою фактичного його проживання, яка була вказана позивачем в позовній заяві: АДРЕСА_2 .

Проте, надіслана на адресу реєстрації відповідача судова повістка про призначене судове засідання на 18.11.2019 повернута поштовим відділенням з відміткою «відсутній адресат», а за адресою фактичного проживання відповідача - надійшло підтвердження про отримання судової повістки його сестрою.

Враховуючи, що відповідач був належним і завчасно повідомлений про судове засідання (частини восьма статті 128 ЦПК України) та відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду на 17.01.2020, про що повідомлено позивача 26.12.2019 шляхом направлення повісток на вказані вище адреси його реєстрації та фактичного проживання.

Так як відповідач в судове засідання не з`явився, за заявою позивача та її представника у справі прийнято заочне рішення, копію якого направлено відповідачу за вказаними вище адресами, що підтверджується матеріалами справи.

Копія заочного рішення отримана сестрою відповідача - ОСОБА_4 05.02.2020, що підтверджується відміткою поштового відділення на конверті.

Згідно матеріалів справи представник відповідача адвокат Снігір Є.О. копію заочного рішення отримала 27.01.2020, а із заявою про перегляд заочного рішення звернулася 17.02.2020, що підтверджується відміткою поштового зв`язку на конверті.

Таким чином, відповідач про розгляд справи був повідомлений судом відповідно до вимого процесуального закону.

Щодо доводів відповідача про не надання судом строку для примирення подружжя, що суттєво впливає на збереження подружніх відносин між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 26.11.2018 у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17).

У ході розгляду справи судом було з`ясовано позицію позивача щодо можливого збереження шлюбних відносин з відповідачем, яка категорично наполягала на розірванні шлюбу. Вказана позиція позивача не змінилася і на дату розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення. Крім того, з пояснень позивача та наявних у справі доказів вбачається, що сторони спільних дітей не мають, тривалий час проживають окремо і спільного господарства не ведуть.

У зв`язку із викладеним, доводи відповідача про ненадання сторонам строку на примирення є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки збереження шлюбу сторін буде суперечити інтересам позивача.

Керуючись статтею 287 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.01.2020 по цивільній справі № 489/3281/19 (провадження № 2/489/327/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - залишити без задоволення.

Роз`яснити відповідачу, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 11.06.2020.

Суддя І.В.Коваленко