Ухвала

20 травня 2020 року

місто Київ

справа № 2-296/11

провадження № 61-7482ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», Оріхівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року у складі судді Аркатової К. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 23 березня 2020 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції заявника

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою з вимогами про скасування постанов начальника Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Оріхівський районний відділ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області) Закладного Юрія Миколайовича від 21 вересня 2018 року у виконавчих провадженнях № 46358425 та № 46358682 про скасування постанови від 27 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скарга обґрунтовувалася тим, що після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження заявник дізнався про те, що у цих матеріалах відсутні оскаржувані постанови від 21 вересня 2018 року, а постанови про відновлення виконавчих проваджень № 46358425 та № 46358682 внесені до автоматизованої системи виконавчих проваджень 26 вересня 2018 року, тобто через п`ять днів після їх ухвалення.

Також, заявник зазначає, що державна виконавча служба не повідомила Дзержинський районний суд м. Харкова про виконання ухвали від 01 серпня 2017 року, якою задоволена скарга Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оріхівського управління юстиції у Запорізькій області Калюжної Наталії Іллівни визнано неправомірними, зобов`язано начальника Оріхівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Закладного Ю. М. скасувати постанови державного виконавця державної виконавчої служби Оріхівського управління юстиції у Запорізькій області Калюжної Н. І. від 27 червня 2015 року у виконавчих провадженнях № 46358425 та № 46358682, вжити заходи з виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2011 року. Зазначене, на переконання заявника, є порушенням вимог статті 453 ЦПК України.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції відхилив доводи заявника про те, що оскільки ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року отримано органом виконавчої служби 09 серпня 2017 року, начальник відділу виконавчої служби зобов`язаний був не пізніше наступного робочого дня скасувати постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

У таких висновках суд першої інстанції керувався таким: оскільки ухвала суду 01 серпня 2017 року на момент її направлення до органу виконавчої служби не набрала чинності, тому у начальника відділу виконавчої служби були відсутні підстави для її виконання.

Постановою Харківського апеляційного суду від 23 березня 2020 року оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року надійшла до Оріхівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області20 вересня 2018 року, на наступний день - 21 вересня 2018 року - начальником зазначеного відділу державної виконавчої служби ухвалено постанови про скасування постанов державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оріхівського управління юстиції у Запорізькій області Калюжної Н. І. від 27 червня 2015 року у виконавчих провадженнях № 46358425 та № 46358682 про повернення виконавчого документа стягувачу.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для скасування постанов начальника Оріхівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Закладного Ю. М. від 21 вересня 2018 року у виконавчих провадженнях № 46358425 та № 46358682.

ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 22 квітня 2020 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що суд першої інстанції не дослідив, чому постанови органу виконавчої служби від 21 вересня 2018 року про відновлення виконавчих проваджень № 46358425 та № 46358682, від 21 вересня 2018 року про скасування постанов про повернення виконавчого документа стягувачу унесені до автоматизованої системи виконавчих проваджень із порушенням строків.

На переконання заявника, ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року надійшла до органу виконавчої служби 09 серпня 2017 року, а тому виконавче провадження підлягало відновленню не пізніше наступного робочого дня, що визначено положеннями статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник, посилаючись на положення статті 126 ЦПК України щодо дотримання строків на вчинення процесуальної дії, вважає, що начальник Оріхівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Закладний Ю. М. із порушенням строків та процедури ухвалив 21 вересня 2018 року постанови про відновлення виконавчих проваджень та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Також, зазначає, що у справі 04 лютого 2019 року та 04 лютого 2020 року винесені ухвали про витребування матеріалів виконавчих проваджень № 46358425 та № 46358682, проте, такі рішення не виконано, що позбавило суди можливості об`єктивно з`ясувати обставини, що мають значення для вирішення справи.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваних рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2011 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Стягнуто солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ТОВ «КМК ОЙЛ ПЛЮС» та ТОВ «КМК ОЙЛ» заборгованість за договором про овердрафтне обслуговування від 25 липня 2008 року

№ 25/08-К/П у розмірі 1 295 008, 87 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановами державного виконавця Оріхівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Калюжної Н. І. від 06 лютого 2015 року за результатами розгляду заяв стягувача про примусове виконання рішень відкрито виконавчі провадження № 46358425 та № 46358682 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ТОВ «КМК ОЙЛ Полюс», ТОВ «КМК ОЙЛ» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» боргу у розмірі 1 295 008, 87 грн.

Постановами державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оріхівського управління юстиції у Запорізькій області Калюжної Н. І. від 27 червня 2015 року виконавчі листи повернуті стягувачу з підстав, передбачених пунктом 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року за скаргою стягувача, ПАТ АБ «Укргазбанк», визнано дії державного виконавця Калюжної Н. І., начальника Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Закладного Ю. М. неправомірними; зобов`язано начальника Оріхівського районного Відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Закладного Ю. М. скасувати постанови державного виконавця Оріхівського районного Відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Калюжної Н. І. від 27 червня 2015 року у виконавчих провадженнях № 46358425 та № 46358682.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року надійшла до Оріхівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області 20 вересня 2018 року.

Постановами начальника Оріхівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Закладного Ю. М. від 21 вересня 2018 року скасовані постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оріхівського управління юстиції у Запорізькій області Калюжної Н. І. від 27 червня 2015 року у виконавчих провадженнях № 46358425 та № 46358682 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавчого провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року постановлена судом у порядку, визначеному ЦПК України, у редакції 2004 року (далі - ЦПК України 2004 року).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом (частина перша статті 223 ЦПК України 2004 року).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали (частина друга статті 294 ЦПК України).

Відповідно до змісту ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року її постановлено без участі представника Оріхівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області.

Відповідно до частини третьої статті 222 ЦПК України 2004 року особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.

На виконання зазначеної норми процесуального права ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року надіслана судом до Оріхівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області та отримана державною виконавчою службою 09 серпня 2017 року.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив висновок, що ухвала суду від 01 серпня 2017 року надіслана до виконавчої служби для відома та можливості її оскарження в апеляційному порядку, а тому у начальника відділу виконавчої служби були відсутніми підстави для її виконання після отримання 09 серпня 2017 року (до набрання нею законної сили).

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок, що ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року не набрала законної сили станом на час отримання державною виконавчою службою 09 серпня 2017 року.

Зазначене відповідає положенням норм процесуального права щодо строків на апеляційне оскарження, порядку вручення учаснику справи копії судового рішення, набрання законної сили таким рішенням.

Верховний Суд з метою перевірки доводів заявника та викладених обставин враховано інші процесуальні рішення у цій справі (№ 2-296/11).

Так, у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі

№ 2-296/11 (провадження № 61-13671св19) зроблено висновок, що ухвала Дзержинського районного суду від 01 серпня 2017 року на час подання 20 вересня 2018 року ПАТ АБ «Укргазбанк» заяви про виконання зазначеної ухвали не була скасована в порядку апеляційного або касаційного перегляду, отже, відповідно до зазначених норм процесуального права набрала законної сили.

Ураховуючи, що відділ державної виконавчої служби 20 вересня 2018 року отримав ухвалу Дзержинського районного суду від 01 серпня 2017 року, яка набрала законної сили, начальник Оріхівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Закладний Ю. М. у межах строків, визначених статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження», вчинив дії щодо виконання такого рішення суду.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій з дотриманням норм процесуального права з`ясована дата отримання органом державної виконавчої служби листа стягувача з належним чином завіреною копією ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року.

Судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано правила про обов`язковість судового рішення, що відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства.

Доводи заявника, що постанови начальника Оріхівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Закладного Ю. М. від 21 вересня 2018 року унесені до автоматизованої системи виконавчих проваджень із порушенням строків, Верховним Судом відхиляються, оскільки такі доводи не можуть бути самостійною підставою для скасування постанов посадової особи відділу виконавчої служби. Також, такі доводи були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, який зробив висновок, що зазначені аргументи не ґрунтуються на законі.

Також, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що оскільки ухвали судів першої та апеляційної інстанцій від 04 лютого 2019 року та 04 лютого 2020 року про витребування матеріалів виконавчих проваджень № 46358425 та № 46358682 не виконано, зазначене позбавило суди можливості об`єктивно з`ясувати обставини, що мають значення для справи. Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій встановлені дійсні обставини справи та перевірені доводи скарги ОСОБА_1 щодо строків виконання відділом виконавчої служби ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Оцінюючи підставність доводів поданої касаційної скарги, Верховним Судом додатково враховано, що її обґрунтовано аргументами необхідності переоцінки досліджених судом апеляційної інстанції доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та за межі його процесуальних повноважень.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 березня 2020 року є очевидно необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 березня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», Оріхівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про скасування постанов від 21 вересня 2018 року у виконавчих провадженнях № 46358425, № 46358682 про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко