ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/1423/19 Номер провадження 22-ц/814/1255/20Головуючий у 1-й інстанції Цвітайло П. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.

суддів Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 04 березня 2020 року, ухваленого у складі головуючого судді Цвітайла П.В., повний текст рішення складено суддею 13 березня 2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Милорадівська сільська рада Котелевського району Полтавської області та Котелевська районна державна адміністрація Полтавської області, про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк», в якому просила стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за земельну ділянку за період з 2012 року по 2018 роки включно в сумі 163 960,72 грн. за використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 3,1807 га та 3,1809 га ріллі, які знаходяться на території Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, кадастрові номери :00:001:0507 та :00:001:0512.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона з червня 2018 року, в порядку спадкування, після померлого ОСОБА_2 , є власником зазначених земельних ділянок, які на підставі рішення про розпаювання земель колективної власності колишнього КСП «Зоря» були виділені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які 25 лютого 2004 року отримали Державні акти на право приватної власності на землю ПЛ № 018314 та ПЛ № 018309.

Зазначає, що відповідач у незаконний спосіб у період з 2012 року по 2018 року включно використовував спірні земельні ділянки без достатніх правових підстав і не сплачував кошти власникам за використання землі, що призвело до їх збитків у вигляді упущеної вигоди, відповідно до ст. ст. 22, 1166, 1212, 1214 Цивільного кодексу України.

14 листопада 2018 року ОСОБА_1 уклала договори оренди землі з ТОВ «Зоря», визначивши розмір орендної плати виходячи з її нормативно грошової оцінки, у розмірі 11711,48 грн. за рік використання однієї земельної ділянки.

31 грудня 2018 року до ТОВ «Агрофірма «Маяк» були направлені претензії з врегулювання спору і оплати збитків у вигляді неотриманої вигоди та моральної шкоди в розмірі прирівняної до розміру орендної плати 11711,48 грн. за одну земельну ділянку за кожен рік використання земельних ділянок з 2012 року по 2018 року включно (7 років), а саме: 7*11711,48 грн. * 2 = 163960,72 грн. (сума претензії і ціна позову), проте відповіді не отримала.

Вважає, що за період з 25 лютого 2004 року по 14 листопада 2018 року вона була позбавлена можливості отримати дохід у розмірі 163 960,72 грн, від здачі даних земельних ділянок в оренду, тоді як відповідач безпідставно зберігав ці кошти, тим самим збільшуючи вартість власного майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 04 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати відмовлено повністю.

Позиції осіб, які беруть участь у справі

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вказує на нікчемність типового договору оренди землі від 20 квітня 2004 року та додаткових угод до нього, які були укладені між Котелевською РДА та ТОВ АФ «Маяк». Вважає, що зазначені договори не є укладеними, оскільки в договорі відсутні істотні його умови, а також не проведено державну реєстрацію.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

ТОВ «Агрофірма «Маяк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення місцевого суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає. Просить рішення районного суду залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ПЛ № 018309 від 25 лютого 2004 року ОСОБА_3 , була власником земельної ділянки площею 3,18 га, кадастровий номер :00:001:0507, що розташована на території Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ПЛ № 018314 від 25 лютого 2004 року ОСОБА_2 , був власником земельної ділянки площею 3,18 га, кадастровий номер :00:001:0512, що розташована на території Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області. Окрім того, ОСОБА_2 , за життя успадкував вищезазначену земельну ділянку своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , помер, заповівши вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1 .

Спадкові права на вищевказані земельні ділянки ОСОБА_1 , оформила 11 червня 2018 року , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом посвідчене державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Рой Т.В.. (а.с. 8,9, 10,11).

Встановлено та не заперечується сторонами, що між Котелевською райдержадміністрацією та ТОВ «Агрофірма «Маяк», укладено договір оренди землі від 03 березня 2004 року, зареєстрований у Котелевському відділі Полтавської філії ДЗК 16 червня 2004 року №13, яким передано в оренду земельну ділянку загальною площею 478,58 га, у тому числі: ріллі 478,58 га (невитребувані земельні частки (паї)) та договір оренди землі від 14 червня 2011 року, яким в оренду передано земельну ділянку загальною площею 149,00 га, у тому числі: ріллі 149,00 га (невитребувані земельні частки (паї)) на території Милорадівської сільської ради Котелевського району (а.с. 13).

31 грудня 2018 року позивач звернулася з претензіями до ТОВ «Агрофірма «Маяк» (а.с. 19-22) про сплату їй збитків у вигляді недоотриманої вигоди та моральної шкоди в розмірі орендної плати 14053,78 грн. за кожен рік використання земельних ділянок з 2012 року по 2018 року включно, на загальну суму 196752,86 грн. (98376,43 грн. + 98376,43 грн. = 196752,86 грн.).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що орендовані землі ТОВ «Агрофірма «Маяк», використовувало на відповідній правовій підставі (на підставі договору оренди землі з Котелевською РДА), а тому є фактично неналежним відповідачем.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У силу ст. 206 Закону України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з п. "в" ч. 1 ст. 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом вказаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно вимог ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1, 3 статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно вимог ст.ст. 1297, 1299 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Згідно зі статтями 125 та 126 ЗК України в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації такого права в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Позиція суду апеляційної інстанції

Так, статтею 1214 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

У даній справі встановлено, що ТОВ «Агрофірма «Маяк» використовувало земельні ділянки, які знаходяться на території Милорадівської сільської ради Полтавської області на підставі укладених договорів оренди з Котелевською райдержадміністрацією, які на час розгляду справи, є чинними, відповідні дії органів державної влади, щодо їх укладення, не оспорені.

Матеріали справи не свідчать про те, що відповідач користуючись вказаними земельними ділянками до 2018 року, був обізнаний, що користується ними без достатньої правової підстави, оскільки земельні ділянки передані орендарю, як невитребувані землі частки (паї).

Доводи ОСОБА_1 , що відповідач з 2012 року використовував земельні ділянки сільськогосподарського призначення, на підставі договору оренди, який не мав державної реєстрації, не мають правового значення уданій справі, оскільки дана обставина не вказує на обізнаність відповідача про користування спірними земельними ділянками без достатньої правової підстави.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, щодо нікчемності договору оренди землі від 20 квітня 2004 року укладеного між відповідачем та Котелевською РДА та додаткових угод до нього, є неспроможними, оскільки не є предметом розгляду даної справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення районного суду залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 04 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2020 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Г.Л. Карпушин

В.П. Пікуль