Справа № 286/1760/19
Провадження № 22-ц/801/1067/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скітневська О. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 рокуСправа № 286/1760/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участі секретаря судового засідання Куленко О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 27 лютого 2020 року, ухвалене суддею Овруцького районного суду Житомирської області Скітневською О.М.,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року Орган опіки та піклування Овруцької РДА звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган піки та піклування Словечанської сільської ради та 14.08.2019 та уточнюючи позовні вимоги просив позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню до їх двох дітей , а також стягнути аліменти.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_2 має п`ятеро дітей, однак із відповідачем виховували трьох, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вказує, що рішенням Овруцького районного суду від 26.03.2015 доньку ОСОБА_3 було відібрано від батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_1 без позбавлення їх батьківських прав. Дитина тривалий час проживала у дитячому будинку сімейного типу ОСОБА_7 та Круглова у Житомирському районі.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області у квітні 2018 року доньку ОСОБА_8 повернено біологічним батькам та 12.04.2018 передано в родину відповідачів. 12.04.2019 розпорядженням голови Овруцької райдержадміністрації дитина втратила статус «дитини позбавленої батьківського піклування».

Позивач зазначає, що 27.05.2019 до чергової частини Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що неповнолітній ОСОБА_9 гостював у біологічної матері вдома у селі Листвин Овруцького району Житомирської області та випадково дізнався, що рік тому вітчим, ОСОБА_1 , з матір`ю, ОСОБА_2 , вбили його сестру, ОСОБА_3 , а саме: штовхнули дитину, яка вдарилась головою в ліжко, від чого наступила смерть, в подальшому тіло спалили в печі, кістки викинули у річку.

Відповідачі підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12. ч.2 ст. 115 КК України, на підставі чого ухвалами Корольовського районного суду м. Житомир від 29.05.2019 та 30.05.2019 до відповідачів застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

28.05.2019 рішення виконкому Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області № 42, малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відібрано від батьків та з метою проведення медичних та діагностичних обстежень госпіталізовано до дитячого відділення районної лікарні села Словечне Овруцького району Житомирської області.

Після чого 30.05.2019 малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були поставлені на первинний облік служби у справах дітей Овруцької райдержадміністрації Житомирської області як діти, що позбавлені батьківського піклування та надано їм статус дітей, позбавлених батьківського піклування.

У зв`язку із наведеним, позивачем було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів по відношенню до їх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 аліменти на дітей розмірі 1/2 всіх видів заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 27 лютого 2020 року позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 батьківських прав щодо їх малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 їх заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, кожній дитині щомісячно, починаючи з 03.06.2019 і до досягнення кожною дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду відповідачі подали апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги і які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, в апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

В якості основного доводу скаржники зазначають, що доказів, які свідчать про свідоме нехтування їх батьківських обов`язків, позивачем до суду першої інстанції не надано. Крім того, суд неправомірно взяв до уваги, що відповідачі обвинувачуються в умисному вбивстві їхньої малолітньої доньки за ч.2 ст. 115 КК України. Оскільки на даний час немає вироку суду, тому не має підстав стверджувати, що до зникнення доньки причетні саме відповідачі.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Позивач подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена.

Адвокат відповідача ОСОБА_1 подав клопотання про участь його в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду було задоволено.

Відповідач ОСОБА_1 , який перебуває під вартою у Державній установі «Житомирська УВП №8», через свого адвоката Ющенка В.В. також подав клопотання про участь його в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду також було задоволено.

В судовому засіданні було встановлено відсутність Овруцького районного суду Житомирської області в мережі інтернет, зокрема в програмному забезпеченні « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а також встановлено, що Державна установа «Житомирська УВП №8» не зареєстрована в програмному забезпеченні « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Про що було складено акт про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку.

Відповідно до ч.4 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза приміщенням суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Суд вирішив розглянути справу у їх відсутність.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає, оскільки є законним, та обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (Т.1 а.с.19-20).

З акту обстеження сім`ї від 25.01.2019 слідує, що сім`я складається із п`яти чоловік, а саме: відповідачі та їх неповнолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак членам комісії не вдалося можливим обстежити умови проживання неповнолітніх дітей за адресою: село Листвин Овруцького району, оскільки мати ОСОБА_2 відмовлялась впускати їх в будинок (Т.1 а.с.5).

В 2018 році неповнолітню доньку ОСОБА_3 за рішенням суду повернуто відповідачам.

З метою встановлення умов проживання дітей комісія опіки та піклування 23.01.2019 та 25.01.2019 намагалася провести обстеження сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак до оселі комісії потрапити не вдалося. 12.02.2019 відповідачі до будинку увійти дозволили, але доньку ОСОБА_10 відмовилися показати. У зв`язку з цим сільський голова листом від 15.02.2019 на ім`я начальника Овруцького ВП просив клопотати перед Овруцьким судом з метою отримання рішення суду щодо проникнення до житла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без їх згоди з метою з`ясування наявності чи відсутності загрози життю та здоров`ю дитини (Т.1 а.с. 16).

28.05.2019 сільський голова виконавчого комітету Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області листом № 439 повідомив службу у справах дітей Овруцької РДА, що на території Словечанської сільської ради в селі Листвин Овруцького району діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишились без догляду батьків та в зв`язку з загрозою життю і здоров`ю дітей, було прийняте рішення про влаштування їх в дитяче відділення РЛ с.Словечне (а.с.10).

Після чого дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поставлено на первинний облік дітей, позбавлених батьківського піклування на підставі Наказу служби у справах дітей № 54 від 30.05.2019 (а.с.12) та розпорядженням голови РДА № 61 від 31.05.2019 надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.4).

З повідомлення т.в.о. начальника Овруцького ВП ОСОБА_11 на ім`я голови Овруцької РДА № 5910/211/01-2019 від 28.05.2019 слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_5 до чергової частини Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області зі служби «102» надійшло повідомленням про те, що ОСОБА_9 , перебуваючи у біологічної матері в с. Листвин Овруцького району, дізнався, що рік тому вітчим з матір`ю ОСОБА_2 вбили сестру, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: штовхнули дитину, яка вдарилась головою в ліжко, від чого наступила смерть, в подальшому тіло спалили в печі, кістки викинули у річку. Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 має п`ятеро дітей, але разом з ОСОБА_1 виховували трьох дітей, відносно двох старших дітей вона позбавлена батьківських прав. В жовтні 2014 року надійшло повідомлення від заступника головного лікаря Овруцької ЦРЛ про загрозу життю та здоров`ю малолітній ОСОБА_3 , 2013 р.н. Рішенням Овруцького районного суду від 26.03.2015 за позовом органу опіки та піклування Овруцького РДА ОСОБА_12 Д ОСОБА_13 було відібрано від батьків без позбавлення батьківських прав. У травні 2015 року відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 221 ОСОБА_3 було влаштовано до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_7 - ОСОБА_14 22.06.2016 рішенням Овруцького районного суду відмовлено у позбавленні батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно їх доньки ОСОБА_15 , також відмовлено у поверненні дитини рідним батькам. У квітні 2018 року ОСОБА_3 було повернуто біологічним батькам. В подальшому у 2018-2019 роках з метою інспектування умов проживання працівниками Овруцького ВП разом зі службою у справах дітей Овруцької РДА п`ять разів було відвідано сім`ю ОСОБА_12 - ОСОБА_16 в с.Листвин, проте останні до будинку не впускали та дитину не показували, мотивуючи тим, що ДБСТ ОСОБА_17 можуть її викрасти. Слідчим відділенням Овруцького ВП було внесено відомості до ЄРДР № 0000302 за ч.2 ст.115 КК України (Т.1 а.с.13,14).

Ухвалами Корольовського районного суду м. Житормир від 29.05.2019 та 30.05.2019 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12. ч.2 ст. 115 КК (Т.1 а.с.11,15).

Ухвалою Коростенського міжрайонного суду Житомирської області від 19.03.2020 змінено ОСОБА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту по місцю проживання своєї матері АДРЕСА_2 .

Згідно характеристики, виданої сільським головою Словечанської сільської ради від 31.05.2019 (Т1 а.с. 21) ОСОБА_2 за період проживання в с.Листвин зарекомендувала себе різносторонньо. Останнім часом вела замкнений спосіб життя, з сусідами в стосунки не вступала, дитину соціальним працівникам не показувала, мотивуючим тим, що в неї хочуть вкрасти дитину. Скарг від сусідів на неї не надходило.

З характеристики, виданої сільським головою Словечанської сільської ради від 31.05.2019 (Т1 а.с. 22) слідує, що ОСОБА_1 за період проживання в с.Листвин зарекомендував себе різносторонньо. Останнім часом вів замкнений спосіб життя, з сусідами в стосунки не вступав, дитину соціальним працівникам не показував, мотивуючим тим, що в нього хочуть вкрасти дитину. На час затримання був в нетверезому стані. Ніде не працює. Скарг від сусідів на нього не надходило.

Висновком № 56 від 24.07.2019 про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини ОСОБА_4 , встановлено, що проведено медичне обстеження, встановлено розлади психологічного розвитку, пупкову грижу (Т.1 а.с. 113).

З висновку № 55 від 24.07.2019 про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини ОСОБА_5 слідує, що проведено медичне обстеження, виявлено ураження головного мозку неуточненої етіології, інші розлади психологічного розвитку, пупкову грижу (Т.1 а.с. 114).

Підставою для прийняття рішення про відібрання дітей стало бездіяльність та безвідповідальність батьків, відсутність бажання виконувати свої батьківські обов`язки, створення умов, що позбавляють дітей належного утримання, виховання та розвитку у сімейному оточенні та загрожують їх життю, здоров`ю та моральному вихованню.

04.06.2019 №02-18/799 складено висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (Т.1 а.с. 55-56).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що зібранні по справі вищенаведені докази дають можливість дійти висновку про те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення ОСОБА_6 та ОСОБА_1 батьківських прав та відповідатиме інтересам дітей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткове задоволення позову є правильним, оскільки позивачем було належним чином доведена винна поведінка батьків, а саме свідоме нехтування ними своїми батьківськими обов`язками.

Орган опіки і піклування, як уповноважений орган, встановивши безпосередню загрозу для життя і здоров`я дітей, прийняв відповідне рішення про відібрання їх у батьків. Тому з 02.07.2019 по теперішній час неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знаходяться на повному державному утриманні та вихованні в КЗ «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків», що підтверджується копіями довідок (Т.1а.с. 57).

На даний час, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обвинувачуються у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст. 115 КК України, у вмисному вбивстві своєї доньки.

Також відповідачі не піклувалися про здоров`я та безпеку своїх інших дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не турбувались їх навчанням, фізичним і духовним розвитком, підготовкою до самостійного життя. Оскільки після обстеження лікарів, у дітей виявлені розлади психологічного розвитку, а у ОСОБА_4 також ураження головного мозку не уточненої етіології.

Вказані обставини фактично підтвердили допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки.

Щодо старших дітей відповідача ОСОБА_2 матеріалами справи встановлено, що рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 15.04.2009 її позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (Т.1 а.с. 111).

Відповідачі ніде не працюють і на обліку в центрі зайнятості не перебувають, тобто, не перебувають у пошуках роботи, а єдиним джерелом їх існування є щомісячні соціальні виплати, як допомога малозабезпеченим сім`ям та допомога дітям з інвалідністю, що підтверджується довідками управління праці та соціального захисту населення (Т.1 а.с. 24-25).

Також відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів того, що вони несвідомо нехтували своїми батьківськими обов`язками чи належно їх виконували з об`єктивних (поважних) причин.

На думку колегії суддів, така поведінка відповідачів свідчить про те, що вони не виявляють інтересу до внутрішнього світу дітей, не спілкуються з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі та доступу до культурних і інших духовних цінностей, що розцінюється колегією суддів як свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками.

Відповідні державні органи доклали серйозних та тривалих зусиль для сприяння тому, щоб відповідачі виконували свої батьківські обов`язки по вихованню дітей. Проте, вони позитивних результатів не дали, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які відповідачами не спростовані.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи справу по суті суд першої інстанції врахував зазначені обставини справи та приділив першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, які порушуються у зв`язку з ухиленням відповідачів від виконання ними своїх батьківських обов`язків, та дійшов правильного висновку про наявність підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх спільних дітей.

При цьому підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав, стало не наявність їх звинувачення у скоєному злочині по відношенню до їх доньки, а саме неналежне виконання батьківських обов`язків по відношенню до їх малолітніх синів.

Також, на думку колегії суддів, застосування до відповідачів такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав слугуватиме захистом прав дітей у вирішенні життєвих питань, прав на гарантований державою соціальний захист як дітей, позбавлених батьківського піклування.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з вказаної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України).

Відповідно до вимог частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

За положеннями статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вимогами частини 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно вимог частини 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У зв`язку із зазначеним, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідачів аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 їх заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, кожній дитині щомісячно, починаючи з 03.06.2019 і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не впливають на правильність висновків суду, а відтак до уваги апеляційною інстанцією не приймаються.

В супереч ст.81 ЦПК України відповідачі не спростували обставини, на які позивач посилався у своїй позовній заяві, обґрунтовуючи позовні вимоги.

Таким чином, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року відстрочено відповідачу ОСОБА_2 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до закінчення апеляційного провадження у справі.

З матеріалів справи слідує, що позивач (юридична особа) звернувся до суду із позовом з двома вимогами (1921,00грн + 1921,00грн), тому підлягав до сплати судовий збір у розмірі 3842,00 гривень.

Розмір судового збору за подання апеляційної скарги складає 5763,00 гривень (150 % * 3842,00 грн.).

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, тому їй слід сплатити за подання апеляційної скарги в розмірі 5763,00 грн на користь держави.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 27 лютого 2020року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5763,00 гривень на користь держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало