П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року м. Київ

Справа № 22-6235 Головуючий у1-й інстанції - Радзівіл А. Г.

Унікальний № 361/5020/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Шмагаревської Ганни Олександрівни, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних, -

у с т а н о в и л а:

У липні 2019 року ОСОБА_2 пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних в якому просив стягнути з відповідача на свою користь за період з 15 квітня 2013 року до 19 вересня 2017 року інфляційні втрати в сумі 92 407 грн 80 коп. та 3 % річних в сумі 14 075 грн 44 коп. (а.с.1-4).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 22 вересня 2012 року між ним та ОСОБА_1 було укладено в простій письмовій формі договір займу - розписка про запозичення грошових коштів. Відповідно до умов даного договору позивач передав ОСОБА_1 гроші в сумі 10 000 Євро, а відповідач зобов`язалася повернути позику до 28 жовтня 2012 року.

04 квітня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області було винесено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 105 972 грн 27 коп. На виконання рішення суду 20 травня 2013 року відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 боргу в розмірі 105 972 грн 27 коп.

Лише 19 вересня 2017 року боржник ОСОБА_1 добровільно сплатила на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції грошові кошти в сумі 105 972 грн 27 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2020 року позов задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати за період з 15 квітня 2013 року до 19 вересня 2017 року в сумі 92 407 грн 80 коп. та 3% річних за означений період в сумі 14 075 грн 44 коп., а також 1 064 грн 83 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 , адвокат Шмагаревська Г. О., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити та стягнути з позивача понесені нею судові витрати (а.с.83-90).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказав, що доводи відповідача не відповідають обставинам справи, оскільки період для нарахування інфляційних втрат і 3% річних тривав з 15 квітня 2013 року до 19 вересня 2017 року і відповідає зробленому позивачем розрахунку від 11 липня 2019 року, який обґрунтовано покладено районним судом в основу рішення. У даних правовідносинах мало місце переривання перебігу строку позовної давності.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , адвоката Шмагаревської Г. О., на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2020 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 районний суд виходив із того, що провівши перевірку розрахунку наданого позивачем, відповідно до якого з травня 2013 по вересень 2017 року сума інфляційних втрат складає 92 407 грн 80 коп., а сума трьох відсотків річних від простроченої суми становить 14075 грн 44 коп., вважає його вірним та достовірним. Стосовно наслідків спливу позовної давності, про які заявлено відповідачем, районний суд вважав, що позовна давність у даному спорі не може бути застосована, оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і в даному разі позивач звертався до суду із позовом про стягнення відсотків, що є перериванням строку позовної давності.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що указані висновки районного суду не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом порушені встановлені ст.89 ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення Глави 19 ЦК України, яку урегульовано питання позовної давності.

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК Українидає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 19 вересня 2017 року (дата погашення боргу).

Відтак позикодавець має право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 19 вересня 2017 року.

Разом з тим главою 19 ЦК Українивизначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому 19 вересня 2017 року (дата погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коди зобов`язання у даних правовідносинах припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Отже невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК Українивиникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом 11 липня 2019 року (а.с.1).

Ураховуючи наведене, 3% річних та інфляційні втрати можуть бути нараховані та стягнуті з відповідача лише за період з 11 липня 2016 року до 18 вересня2017 року включно (останній день перед днем виконання зобов`язання).

Аргументи позивача про те, що у даних правовідносинах мало місце переривання позовної давності шляхом подання ОСОБА_1 у травні 2016 року заяви до ВДВС про часткове зарахування грошових коштів у розмірі 36 048 грн. на погашення основної заборгованості на виконання рішення Броварського міськрайонного суду про стягнення 105 972 грн. 27 коп. (а.с.64), а також шляхом подання ОСОБА_2 06 липня 2016 року позову про стягнення з ОСОБА_1 курсової різниці та суми процентів від позики у загальному розмірі 224 119 грн. 29 коп., який був залишений без розгляду за його заявою (а.с.65-67), відхиляються апеляційним судом як неприйнятні з огляду на таке.

У даному випадку позивач помилково ототожнює вчинення дії, яка свідчить про намір погасити борг, що визначений рішенням суду, із вчиненням дії, яка свідчить про намір ОСОБА_1 сплатити йому суму інфляційних втрат та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК, які нараховуються на суму присудженого основного боргу і щодо яких заявлений даний позов.

Подання ОСОБА_2 06 липня 2016 року позову про стягнення з ОСОБА_1 курсової різниці та суми процентів від позики знаходиться у площині інших вимог і не може розцінюватися судом як частина даних вимог. Крім того, даний позов був залишений без розгляду за заявою самого позивача.

Отже, ураховуючи положення ст. 264 ЦК України, у даних правовідносинах не відбулося переривання перебігу позовної давності.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що від обох наведених позивачем подій, з якими він пов`язує переривання позовної давності, до дати подання даного позову пройшло більше ніж три роки.

При нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних за основу слід брати суму боргового зобов`язання, яка складає 103 541 грн. (а.с.8, звор.).

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на присуджені судом до стягнення 414 грн. 16 коп. інфляційних втрат та 902 грн. 06 коп. 3% річних (а.с.8) суперечить положенням ст. 625 ЦК України, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Ураховуючи наведене, сума інфляційних втрат на суму боргу 103 541 грн. за період з 11 липня 2016 року до 18 вересня 2017 року складає 16 255 грн. 94 коп. ( 103 541 х 115,7 (сукупний індекс інфляції з липня 2016 до серпня 2017) : 100 = 119 796, 94 - 103 541).

Сума 3% річних на суму боргу 103 541 грн. за період з 11 липня 2016 року до 18 вересня 2017 року складає 3 710 грн. 45 коп. (103 541 : 100 х 3 : 365 х 436).

Відповідно до положень п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За правилом ч.2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на встановлені апеляційним судом: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного рішення шляхом зменшення розміру стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : інфляційних втрат - з 92 407 грн 80 коп. за період з 15 квітня 2013 року до 19 вересня 2017 року до 16 255 грн. 94 коп. за період з 11 липня 2016 року до 18 вересня 2017 року; 3% річних - з 14 075 грн 44 коп. за період з 15 квітня 2013 року до 19 вересня 2017 року до 3 710 (три тисячі сімсот десять) грн. 45 коп. за період з 11 липня 2016 року до 18 вересня 2017 року.

При зміні рішення шляхом зменшення розміру стягнення із одночасним частковим задоволенням вимог апеляційної скарги відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд вважає за доцільне понесені сторонами судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви (позивач) та апеляційної скарги (відповідач) віднести за рахунок осіб, які їх понесли. З огляду на таке оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 064 грн. 83 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Шмагаревської Ганни Олександрівни, задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2020 року змінити.

Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ): інфляційних втрат - з 92 407 грн 80 коп. за період з 15 квітня 2013 року до 19 вересня 2017 року до 16 255 (шістнадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 94 коп. за період з 11 липня 2016 року до 18 вересня 2017 року; 3% річних - з 14 075 грн 44 коп. за період з 15 квітня 2013 року до 19 вересня 2017 року до 3 701 (три тисячі сімсот одна) грн. 94 коп. за період з 11 липня 2016 року до 18 вересня 2017 року.

У зв`язку з чим рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 064 грн. 83 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома