Справа № 183/7300/19
№ 2/183/1636/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її племінниця - ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру за АДРЕСА_1 .
У встановленому законом порядку позивач прийняла спадщину після смерті племінниці, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що спадкоємцем не представлений документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно.
Між тим, ОСОБА_1 зазначає, що на підставі ордеру за № 2273, виданого на ім`я ОСОБА_3 , останній разом з сім`єю вселилися в означену вище квартиру ще в жовтні 1979 року. В 1978 році ОСОБА_3 вніс пайовий внесок у розмірі 3503 карбованці за кооперативну квартиру.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадщину після його смерті прийняла його дружина - ОСОБА_4 (сестра позивача), отримавши відповідне свідоцтво про право на спадщину на інше майно. В свою чергу ОСОБА_4 померла у травні 2018 року , і після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_2 , однак не оформила своїх спадкових прав на нерухоме майно та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За таких обставин, позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, тому звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року відкрите провадження по справі.
Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року зобов`язано третю особу надати копії спадкових справ після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.
Представник відповідача - Новомосковської міської ради відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, без участі представника відповідача, за наявними у справі доказами.
Представник третьої особи - Новомосковської державної нотаріальної контори в судове засідання також не з`явилася, на виконання ухвали суду надала відповідні копії спадкових справ після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Положення ст.328 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.
За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири.
В п. п. 69, 71 Верховний Суд України у своїх «Правових позиціях щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» від 26 травня 2001 року зазначав, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру.
З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.
З ордеру на житлове приміщення серія А № 2273 від 12 жовтня 1979 року вбачається, що ОСОБА_3 , на підставі рішення виконкому Новомосковської міської ради народних депутатів від 12 жовтня 1979 року за № 5/651, було надано право на зайняття квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6).
Згідно технічного паспорту від 27.06.2019 року, виданого на ім`я позивача на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа даної квартири складає 64,3 кв. м., а житлова площа дорівнює 37.3 кв. м.
Як вбачається з довідки, виданої правлінням ЖБК «Північний», ОСОБА_3 являвся членом зазначеного житлово-будівельного кооперативу, станом на 01.12.1991 року ним повністю внесено пайовий внесок у розмірі 6136 карбованців.
Також матеріали справи містять докази про перерахування ОСОБА_3 першого пайового внеску у розмірі 3503, 10 карбованців за кооперативну квартиру ще 18 квітня 1978 року (а.с. 7).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 8).
Після його смерті спадщину прийняла ОСОБА_4 , про що свідчать матеріали спадкової справи № 272/2003. Остання отримала свідоцтво про право на спадщину на грошові кошти, що знаходилися у відділенні Ощадбанку.
ОСОБА_4 померла у травні 2018 року в м.Новомосковську Дніпропетровської області, про що 14 травня 2018 року складено відповідний актовий запис № 423.
На момент смерті остання була зареєстрована в АДРЕСА_1 разом з дочкою ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті своєї матері, звернувшись із заявою про прийняття спадщини, однак не оформила своїх спадкових прав.
Після смерті ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини звернулася позивач по справі, як спадкоємець за законом третьої черги.
Позивачеві постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори від 24 червня 2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на означену вище квартиру, з підстав відсутності правовстановлюючого документу.
На підставі дослідження перелічених письмових доказів, судом перевірено та встановлено, що ОСОБА_3 правомірно свого часу набув право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , оскільки вказана квартира була надана йому у користування на підставі ордеру, а у подальшому ОСОБА_3 , як членом ЖБК «Північний», було проведено повну виплату пайових внесків за зазначену кооперативну квартиру в сумі 6136 карбованців.
У відповідності до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року.
Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.
Враховуючи перелічені норми, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності ОСОБА_3 права власності на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена така процедура, як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру.
Однак з 1995 року законодавець передбачив процедуру оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації.
Враховуючи наведені норми та зважаючи, що саме на підставі ордеру на вселення ОСОБА_4 на сім`ю з трьох чоловік отримав від Виконавчого комітету місцевої ради право на користування спірною кооперативною квартирою, а у подальшому не отримав свідоцтва про право власності на це майно та не зареєструвала його у відповідному БТІ, таким чином існує спір щодо підтвердження права власності позивача, як спадкоємця всіх прав та обов`язків спадкодавці, на вказану квартиру.
За змістом ст. 392 ЦК України в редакції від 2003 року, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами її права власності на кооперативну квартиру, набутого спадкодавцями свого часу правомірно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76,81,89, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м.,в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак не оформила своїх спадкових прав.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.