Справа № 750/3767/20
Провадження № 2/750/1010/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю прокурора Абдужабарової І.П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину,-

в с т а н о в и в :

07 травня 2020 року заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 11433 грн. 67 коп.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач відзив на позов не подав.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не згоден із розрахунком витрат на лікування потерпілого, так як повністю забезпечував його ліками згідно призначень лікарів.

Заслухавши пояснення прокурора, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2017 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 (один) рік. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації. Позов потерпілого ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 395 (триста дев`яносто п`ять) грн. 48 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Цим же вироком суду встановлено, що 07.04.2017, близько 12 год. 35 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в місті Чернігові по АДРЕСА_1 зі сторони АДРЕСА_2 в АДРЕСА_2 у вказаному напрямку, під час виконання повороту праворуч з проїзної частини АДРЕСА_3 Всіхсвятська на прилеглу територію будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку та, виїхавши на правий тротуар відносно напрямку свого руху, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , після чого скоїв зіткнення із автомобілем марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у нерухомому стані, власником якого являється ОСОБА_3 та продовживши рух скоїв наїзд на будівлю магазину павільйону за адресою: АДРЕСА_1 . У результаті наїзду, ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, синців та забиття м`яких тканин правої верхньої кінцівки, закритої травми грудної клітки з множинними двобічними переломами ребер, синцями та забиттям м`яких тканин правої половини грудної клітки, ускладненої двобічним гідротораксом, закритої травми живота з численними розривами печінки, синцями та забиттям м`яких тканин живота, ускладненої гемоперитонеумом, геморагічним шоком 4 ст., які у своїй сукупності згідно висновку судово-медичної експертизи № 435 від 26.05.2017 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_1 , порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3б), 10.1, 11.13 Правил дорожнього руху України, що стало умовою та причиною настання події даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 6-10).

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2017 року змінено ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 03.11.2017, збільшено суму відшкодування моральної шкоди потерпілому до 70000 грн. В решті вирок суду залишено без змін.

ОСОБА_2 , у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради в період з 07 квітня 2017 року по 19 травня 2017 року.

З довідки про витрати місцевого бюджету м. Чернігова на лікування хворого від 26 березня 2020 року № 102, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради, вбачається, що вартість лікування ОСОБА_2 за період з 07 квітня 2017 року по 19 травня 2017 року становить 11433 грн. 67 коп. (за 41 ліжко-днів) (а.с. 12).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», зокрема, пунктом 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Згідно з пунктом 3, 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Доводи відповідача щодо того, що він забезпечував медикаментами потерпілого упродовж усього часу його лікування не заслуговують на увагу, адже позов стосується відшкодування витрат місцевого бюджету на стаціонарне лікування потерпілого, до яких віднесені, зокрема, витрати на заробітну плату, нарахування на заробітну плату, господарські витрати, мінімальні витрати на харчування та придбання медикаментів, оплата комунальних послуг.

За таких обставин, враховуючи, що при ухваленні судом вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради (місцезнаходження: вул. 1 Травня, 168-б, м. Чернігів; ідентифікаційний код юридичної особи 14233274) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 11433 грн. 67 коп. (одинадцять тисяч чотириста тридцять три грн. 67 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя