Суддя першої інстанції Далматова Г.А.
Провадження № 22-ц/812/1013/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 червня 2020 року м. Миколаїв Справа № 486/1519/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Далматової Г.А., в залі судового засідання в м. Южноукраїнськ, за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі ПрАТ «АСК «ІНГО Україна»), яке з 31 березня 2020 року) змінило назву на Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» (далі АТ «СК «ІНГО»), звернулось з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 116 910 грн. 94 коп., посилаючись на те, що на підставі договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 640576803.18 від 02 червня 2018 року, укладеного у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», транспортний засіб DAF FT XF105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований від ризику пошкодження у ДТП з франшизою 9 000 грн.

19 листопада 2018 року на 114 км автодороги «Благовіщенське-Миколаїв» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ 1103, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та DAF FT XF105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» ( далі ТзОВ «Транс-Сервіс-1»).

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 грудня 2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вчинення ДТП була застрахована в Приватному Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПрАТ «СК «Універсальна»).

В подальшому було визначено вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля DAF FT XF105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка склала 200 936 грн. 99 коп. Згідно звіту про визначення розміру завданої матеріальної шкоди вартість відновлювального ремонту автомобіля DAF FT XF105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 213 866 грн. 77 коп., при цьому вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу (оцінена майнова шкода) складає 75 026 грн. 05 коп.

Страхова компанія відшкодувала ТзОВ «Транс-Сервіс-1» завдану шкоду за мінусом франшизи у розмірі 191 936 грн. 99 коп. та набула право зворотної вимоги до відповідача та його страховика у розмірі фактично сплачених грошових коштів. На звернення представника ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» до страхової компанії відповідача з заявою про компенсацію суми страхової виплати у розмірі 75 026 грн. 05 коп., оскільки саме зазначена сума, є вартістю відновлювального ремонту застрахованого автомобіля DAF FT XF105.460 з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, така сума була відшкодована.

Між тим, решта завданої шкоди у розмірі 116 910 грн. 94 коп. підлягає стягненню з відповідача, як особи, відповідальної за заподіяння завданої шкоди та володільця джерела підвищеної небезпеки на підставі положень ч. 2 ст. 1187 та ч. 1 ст. 1194 ЦК України.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено з підстав ненадання позивачем до суду належних та допустимих доказів щодо заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи такі висновки, суд зазначав, що відноситься критично до вартості відновлюваного ремонту, яка була виплачена позивачем, оскільки такий ремонт проводився ТзОВ «Транс-Сервіс-1», який є в одній особі як страхувальник і як вигодонабувач; до переліку відновлюваних робіт входять роботи та запчастини, які не мають зв`язку з пошкодженням транспортного засобу при ДТП; оцінка розміру шкоди була проведена без участі відповідача; звіт зроблено особою, яка не надала відповідного сертифікату на проведення такого дослідження; в наданих документах має місце неспівпадання реєстраційного номеру застрахованого автомобіля у страховому акті з тим, що вказаний у його свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та постанові суду.

Не погодившись з судовим рішенням, АТ «СК «ІНГО», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, оскільки з метою підтвердження заявленої потерпілим (страхувальником) до відшкодування вартості відновлювального ремонту, позивачем була замовлена оцінка його вартості та розміру завданої шкоди у суб`єкта оціночної діяльності. Перша цифра визначалася для підтвердження загальної вартості ремонту для його оплати, друга для визначення межі майнової відповідальності страховика відповідача та визначення в подальшому різниці, яка підлягає до стягнення з відповідача.

Згідно Звіту про визначення розміру завданої матеріальної шкоди загальна вартість відновлювального ремонту, яка була визначена суб`єктом оціночної діяльності, виявилась значно вищою вартості відновлювальних робіт згідно рахунку на ремонт, наданого потерпілим.

Щодо визначення розміру завданої шкоди з урахуванням зношеності деталей, то таке могло б мати місце виключно у випадку звернення з позовом до суду на загальних підставах (за позовом потерпілого до винуватця). У даному випадку при суброгації позивач прийняв на себе зобов`язання здійснити страхову виплату (вартість відновлювального ремонту) без урахування зносу у відповідності до розділу 2 Договору добровільного страхування. Факт проведення ремонту (чи його відсутність) не входить до предмету доказування по даній цивільній справі, оскільки предметом заявленого позову є реалізація права зворотної вимоги в порядку суброгації на підставі факту виконання договору добровільного страхування, предметом якого було здійснення страхової виплати на підставі виставлених рахунків, а не сам ремонт застрахованого автомобіля.

Визначення завданої матеріальної шкоди проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним Наказом Мінюсту та ФДМУ № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року. Згідно абз.1 п. 5.2 Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. При цьому законодавець не визначає імперативної норми, яка б встановлювала обов`язок позивача здійснювати такий виклик відповідача, як і не визначає нормативні підстави наявності або відсутності такої потреби.

Крім того, скаржник зазначав, що за його думкою, у випадку наявності претензій до оплаченого рахунку на ремонт чи висновку суб`єкта оціночної діяльності, відповідач мав би звернутися до суду з клопотанням про призначення судової експертизи або надати інший (власний) висновок експертного дослідження.

Щодо неспівпадання реєстраційного номеру застрахованого автомобіля у страховому акті з тим, що вказаний у його свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та постанові суду про притягнення до адміністративної відповідальності, то в даному випадку має місце механічна описка.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу доводи скарги не визнав та просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2018 року о 19.45 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ 1103, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на 5 км об`їзної дороги Ташлицької ГЕС, в порушення п. п. 2.3б, 10.1, 12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та погодних умов (мокрий сніг) на заокругленні дороги вліво, не впорався з керуванням, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем DAF FT XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ТзОВ «Транс-Сервіс-1».

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 грудня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення

За договором добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності водія та пасажирів від нещасних випадків № 640576803.18 від 21 травня 2018 року було застраховано майнові інтереси ТзОВ «Транс-Сервіс-1», пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом DAF FT XF 105.460, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору з 02 червня 2016 року по 01 червня 2019 року. Страхова сума 900 000 грн., франшиза при пошкодженні складних елементів 9 000 грн.

За умовами цього договору виплата страхового відшкодування здійснюється без вирахування зносу на деталі та вузлів, що підлягають заміні в ході відновлюваного ремонту транспортного засобу (п. 2 Договору).

Цивільна-правова відповідальність автомобіля відповідача на момент скоєння ДТП була зареєстрована у ПрАТ «СК» Універсальна» на підставі полісу № АМ/2969473 від 16 лютого 2018 року з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб, у розмірі 100 000 грн.

У акті огляду транспортного засобу від 22 листопада 2018 року, здійсненому ФОП ОСОБА_2 , перелічені виявлені пошкодження автомобіля DAF FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як вбачається зі звіту № 287/11-18 про оцінку вартості (розміру) збитків спричинених пошкодженням транспортного засобу, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 за заявою позивача, вартість відновлювального ремонту DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 213 866 грн.77 коп. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, коефіцієнт якого складає 0.7, визначена у розмірі 75 026 грн. 05 коп.

27 листопада 2018 року ТзОВ «Транс-Сервіс-1», було пред`явлено рахунок про оплату відновлюваного ремонту на суму 200 936 грн. 99 коп.

Відповідно до страхового акту № 1850300 від 27 грудня 2018 року, складеного ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», за умовами страхування підлягає виплаті страхове відшкодування у розмірі 191 936 грн. 99 коп. Ця сума 10 січня 2019 року була перерахована на страхувальнику.

23 липня 2019 року ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» звернулось до страхової компанії відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» з заявою про компенсацію суми страхової виплати у розмірі 75 026,05 грн. та за обставинами викладеними в позові, зазначена вимога позивача була задоволена.

У справі, яка розглядається, спір виник між винуватцем ДТП як заподіювачем шкоди та страховою компанією (суброгантом), яка відшкодувала шкоду потерпілому, щодо порядку та розміру відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог страхової компанії ПрАТ «СК «ІНГО Україна» суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Проте с такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки суд дійшов цих висновків з порушенням норм процесуального права.

За змістом ст. 980 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 999 ЦК України і ст.ст. 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За матеріалами справи АТ «СК « ІНГО» на виконання своїх зобов`язань за договором добровільного страхування виплатила потерпілому внаслідок ДТП власнику транспортного засобу - ТзОВ «ТРАНС-Сервіс-1» відповідно до страхового акту майнову шкоду, пов`язану з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу за відрахуванням суми франшизи 191 936.99 грн.

Суброгація це набуття всіх прав, що належали раніше кредиторові, внаслідок виконання третьою особою (суброгантом) обов`язків боржника перед кредитором.

За загальними тлумаченнями цивільного права правова сутність суброгації полягає в подвійній правовій природі: вона одночасно є конструкцією заміни кредитора в зобов`язанні та опосередковує право зворотної вимоги. Основною характерною ознакою суброгації є збереження основного зобов`язання, у зв`язку з яким було сплачено кошти й заміна в ньому кредитора.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як установлено судами попередніх інстанції, на час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, було застраховано ПрАТ «СК «Універсальна» за полісом № АМ2969473 від 16 лютого 2018 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас як передбачено ч. 3 ст. 985 ЦК, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями ст. 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями ст. 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, як встановлено у справі та не заперечувалося сторонами ПрАТ «СК «Універсальна» на виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала позивачу у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності 75 026.05 грн. в рахунок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, ПрАТ «СК «Універсальна» як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Така правова позиція щодо застосування перелічених норм права міститься в постановах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справах № 910/3650/16, № 910/32969/15 та у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 465/1055/15-ц.

Ураховуючи наведене, у справі, що розглядається, у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) ПрАТ «СК «Універсальна» відшкодувала позивачеві шкоду в межах вартості відновлюваного ремонту за страховим випадком (75 026,05 грн), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи. Проте залишок відшкодованої позивачем суми вартості відновлюваного ремонту (116 910.94 грн.), що була виплачена страхувальнику ТзОВ «Транс-Сервіс-1» за договором добровільного страхування, на підставі ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню з відповідача, з вини якого було завдано збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

На підтвердження відновлюваного ремонту страхувальник ТзОВ «Транс-Сервіс-1» надало позивачу для страхового відшкодування рахунок на оплату відновлюваного ремонту, виконаного самім же страхувальником 27 листопада 2018 року, де зазначено вартість такого ремонту у розмірі 200 936.99 грн.

Водночас на підставі первинного огляду пошкодженого транспортного засобу, що належить ТзОВ «Транс-Сервіс-1», суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 22 листопада 2018 року, на замовлення позивача визначив вартість відновлюваного ремонту без урахування зносу у розмірі 213 866.77 грн., що є більшою за суму заявлену внаслідок фактичного ремонту ТзОВ «Транс-Сервіс-1» та саме з цієї суми позивачем були зроблені страхові виплати.

Висновок суду першої інстанції, що надані докази не можуть бути взяті на підтвердження завданої шкоди, оскільки ТзОВ «Транс-Сервіс-1» є страхувальником та вигодонабувачем, а ФОП ОСОБА_3 не підтверджено його повноваження як суб`єкта оціночної діяльності, є помилковими, оскільки сума відновлюваного ремонту за наданим рахунком від 22 листопада 2018 року була перевірена суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 у звіті якого від 08 грудня 2018 року містяться посилання на сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, де зазначено його номер, дата та строк дії. При цьому не долучення сертифікату до звіту та проведення оцінки вартості збитків без виклику винної у ДТП особи відповідача, не вливають на висновки, отримані внаслідок такої оцінки.

Також посилання суду на невідповідність перелічених робіт, товарів та замінених деталей, виявленим при ДТП пошкодженням транспортного засобу є безпідставними, оскільки зовнішній огляд пошкодженого транспортного засобу на місце ДТП, що фіксується в протоколі огляду, не відображає всіх пошкоджень, які мають місці при ДТП, оскільки це залежить від об`єктивних причин, пов`язаних з технічними можливостями експлуатації цього транспортного засобу. Такі пошкодження транспортного засобу, на які послався суд, зокрема: паливний бак, кріплення до паливного баку та хомут стяжка паливного баку можуть бути виявлені тільки при технічному огляді транспортного засобу відповідним спеціалістом.

Також розбіжності, на які послався місцевий суд, у зазначенні цифр реєстраційного номеру транспортного засобу страхувальника ТзОВ «Транс-Сервіс-1» у наданому позивачем страховому акті «2584» замість «2548» іншим документам, при тому що інші ідентифікуючи ознаки (марка, модель, № кузова (шасі), рік випуску) співпадають, за розумним сумнівом є технічною помилкою, яка не впливає на зміст страхового акту, як на підставу для виплати страхового відшкодування.

Більш того, з огляду на те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, будь-яких доказів за правилами ст.ст. 76-77 ЦПК України, на спростування доводів позовних вимог та наданих на їх підтвердження доказів, ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції не надав.

Отже, з огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, які не спростовані відповідачем, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга АТ «СК «ІНГО» підлягає задоволенню, а оскаржене судове рішення скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_4 на користь АТ «Страхова компанія «ІНГО» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду першої інстанції у розмірі 1 921 грн. та за подання апеляційної скарги відповідно 2 881.50 грн., а загалом 4 802.50 грн.

Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 березня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» 116 910 грн. 94 коп. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, а також 4 802 грн. 50 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.