1Справа № 335/9200/19 2/335/299/2020
17 червня 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „ Капітал-Інвестмент" про стягнення заборгованості за договорами, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „ Капітал-Інвестмент" про стягнення заборгованості за договорами, обґрунтовуючи вимоги тим, що на протязі червня-серпня 2012 року нею було укладено чотири інвестиційних договори :
- №433 від 11 червня 2012 року на суму 1200 грн.;
- №584 від 06 серпня 2012 року на суму 1200 грн.;
- №585 від 06 серпня 2012 року на суму 1200 грн.;
- №586 від 06 серпня 2012 року на суму 1200 грн.
Тобто, загальна сума за укладеними договорами становила 4800 грн. та була в свою чергу, оплачена позивачем 14.06.2012 року та 09.08.2012 року.
Згідно п. 2.1 Інвестиційних договорів, виконавець, тобто ТОВ «Капітал-Інвестмент», зобов"язувалося передати інвестору, об`єкт інвестування, а інвестор зобов`язувався здійснити фінансування проекту та прийняти у виконавця об`єкт інвестування в порядку та на умовах, передбачених договором.
Відповідно до п. 1.1.3 Договорів, під об`єктом інвестування розумілася сума грошових коштів, що підлягає до сплати інвестору після реалізації проекту.
У відповідності до п. 1.1.4 Договорів, під проектом розумілася участь виконавця в укладенні угод щодо купівлі рухомого (нерухомого) майна для подальшої її реалізації з метою отримання прибутку.
Згідно із п. 8.1 Договорів, строк реалізації проекту виконавцем не перевищує трьох років з моменту сплати інвестором суми фінансування.
У відповідності до п. 8.2. Договорів, виконавець зобов`язаний передати інвестору об`єкт фінансування.
Відповідно до п. 9.2 Договорів, виконавець вважається таким, що повністю виконав свої зобов`язання за Договорами з моменту, коли сторони підписали або повинні були підписати акти прийому - передачі.
Згідно із п. 8.1 Договорів, трирічний термін виконання відповідачем Договорів сплив 07.08.2015 року.
Проте, на даний момент відповідачем взагалі не виконано його зобов"язання, відповідні акти приймання-передачі не підписані, у зв"язку із чим позивач вважає, що відбулося порушення її прав споживача фінансових послуг.
В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Представник відповідача до судового засідання не з`явився, причину неявки суду не сповістив, про день і місце слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, відзиву до позовної заяви суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦПК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем ОСОБА_1 було укладено було укладено чотири інвестиційних договори №433 від 11 червня 2012 року на суму 1200,00 грн.; №584 від 06 серпня 2012 року на суму1200,00 грн.; №585 від 06 серпня 2012 року на суму 1200,00 грн.; №586 від 06 серпня 2012 року на суму 1200,00 грн.
Загальна сума за укладеними договорами становила 4800 грн. та була, в свою чергу, оплачена позивачем 14.06.2012 року та 09.08.2012 року., що підтверджується квитанціями №к10/Е/30, №к10/9/100.
Згідно п. 2.1 Інвестиційних договорів, виконавець, тобто ТОВ «Капітал-Інвестмент», зобов`язувалося передати інвестору, об`єкт інвестування, а інвестор зобов`язувався здійснити фінансування проекту та прийняти у виконавця об`єкт інвестування в порядку та на умовах, передбачених договором.
Відповідно до п. 1.1.3 Договорів, під об`єктом інвестування розумілася сума грошових коштів, що підлягає до сплати інвестору після реалізації проекту.
У відповідності до п. 1.1.4 Договорів, під проектом розумілася участь виконавця в укладенні угод щодо купівлі рухомого (нерухомого) майна для подальшої її реалізації з метою отримання прибутку.
Згідно із п. 8.1 Договорів, строк реалізації проекту виконавцем не перевищує трьох років з моменту сплати інвестором суми фінансування. У відповідності до п. 8.2. Договорів, виконавець зобов`язаний передати інвестору об`єкт фінансування. Відповідно до п. 9.2 Договорів, виконавець вважається таким, що повністю виконав свої зобов`язання за Договорами з моменту, коли сторони підписали або повинні були підписати акти прийому - передачі.
Згідно із п. 8.1 Договорів, трирічний термін виконання відповідачем Договорів сплив 07.08.2015 року.
Проте, відповідачем взагалі не виконано його зобов`язання, відповідні акти приймання-передачі не підписані.
Зазначені обставини також підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 .
Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно положення ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Розмір пені за прострочення платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до наступного.
Відповідно до частини 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв"язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При визначені розміру моральної шкоди суд враховує положення п 9 вищевказаної постанови Пленуму ВС України, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено, що відповідачем, в результаті несвоєчасного виконання зобов`язання перед позивачем, завдано останній моральну шкоду, проте виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір такої моральної шкоди позивачем завищений, а тому, із врахуванням обставин справи вважає, що достатнім та справедливим є стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 гривень.
Вирішуючи питання про розподілу судових витрат, з урахуванням вимог статі 141 ЦПК України, оскільки позивача в силу Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82,89,141,263-265,280-283 ЦПК України, суд ,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „ Капітал-Інвестмент" про стягнення заборгованості за договорами- задовольнити частково.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „ Капітал-Інвестмент" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „ Капітал-Інвестмент" на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя А.В. Воробйов