Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 757/76875/17-ц

провадження № 61-12672св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , поданої адвокатом Баштою Миколою Івановичем, на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 квітня 2019 року в складі судді Владимирської І. М. та постанову Донецького апеляційного суду від 20 червня 2019 року в складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Баркова В. М., Мироненко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення коштів.

Позовна заява мотивовано тим, що 07 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , діючим за нотаріально посвідченою довіреністю від імені ОСОБА_2 , були укладені три попередні договори купівлі-продажу земельних ділянок, що посвідчені приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу за №№ 810, 811, 812.

Відповідно умов пункту 1.1 договорів сторони зобов`язались укласти та нотаріально посвідчити договори купівлі-продажу земельних ділянок (основні договори) за якими ОСОБА_2 - продавець буде зобов`язаний продати ОСОБА_1 - покупцю, належні йому на праві приватної власності земельні ділянки площами 0,0600 га, 0,0600 га та 0,1400 га у межах згідно з планом, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастрові номери земельних ділянок: :01:004:0227, :01:004:0228, :01:004:0409 (далі - земельні ділянки).

Відповідно до пунктів 2.1. договорів сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити договори купівлі-продажу земельних ділянок не пізніше 31 грудня 2014 року та визначили вартість предмету договорів в сумі 400 000,00 грн, 400 000,00 грн та 1 500 000,00 грн.

Відповідно до пунктів 2.3 договорів на підтвердження зобов`язання з укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок, позивач передала, а відповідач отримав завдатки у розмірі 40 000,00 грн, 40 000,00 грн та 150 000,00 грн. Згідно пунктів 5.1 договорів відповідач повинен повернути позивачу визначену в пунктах 2.3 суми - 40 000,00 грн, 40 000,00 грн та 150 000,00 грн та сплатити кошти в розмірі 100 % суми сплаченого за цим договорами завдатку, у разі якщо незалежно від причин, відповідач відмовиться (в письмовій формі або шляхом вчинення певних дій) від укладання та нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

27 травня 2014 року між сторонами укладено договори про внесення змін до попередніх договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 07 травня 2014 року, за якими на підтвердження намірів про наступне укладання договорів купівлі-продажу позивач до підписання цих договорів передала відповідачу, а відповідач прийняв від позивача суму в додаток раніше переданих за попереднім договором купівлі-продажу грошових коштів у сумі 57 500,00 грн, гроші у сумі 57 500,00 грн, та гроші у сумі 230 000,00 грн, вказані суми також є завдатком. Загальна сума завдатку за попередніми договорами від 07 травня 2014 року складає 97 500,00 грн, 97 500,00 грн та 380 000,00 грн.

Посилаючись на те, що відповідачем обов`язки вищевказаних договорів, не виконано, а також на те, що відповідач 04 грудня 2014 року продав спірні земельні ділянки, уклавши договори купівлі-продажу з ОСОБА_4 , позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1 150 000,00 грн та судові витрати в сумі 8 820,00 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В подальшому представник позивача позовні вимоги в частині судових витрат підтримав у розмірі 8000,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 31 січня 2018 року справу передано на розгляд до Селидівського міського суду Донецької області.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 09 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 150 000, 00 грн і судові витрати у розмірі 8 000, 00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачем в обумовлений строк зобов`язання за попередніми договорами купівлі-продажу земельних ділянок не були виконанні. Оскільки відповідно до тексту попередніх договір купівлі-продажу земельних ділянок сторони чітко визначили, що сплачена грошова сума є завдатком, то з відповідача підлягає стягненню грошові кошти у вигляді завдатку за попередніми договорами, та суму коштів в розмірі 100 % суми сплаченого за вищевказаними договорами завдатку. Суд обґрунтовано не взяв до уваги доводи представника відповідача та третьої особи про те, що відповідач не знав про укладання вищевказаних договорів, і що третя особа ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 не отримували від позивача грошових коштів, оскільки про це прямо вказано в попередніх договорах, а останніми не спростовано, а також ніхто з учасників справи не оспорював правомірність попередніх договорів купівлі-продажу земельних ділянок шляхом визнання їх недійсними.

Постановою Донецького апеляційного суду апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_3 - адвоката Ровенського О. В. задоволено частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 квітня 2019 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 575 000, 00 грн та у відшкодування судових витрат 4000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат за апеляційне оскарження судового рішення 6000,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення сум завдатку за попередніми договорами є помилковим, оскільки договори купівлі-продажу земельних ділянок, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, тому передані позивачем представнику відповідача грошові суми в загальному розмірі 575 000 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо відхилення доводів відповідача з приводу того, що довіреність третій особі ОСОБА_3 не видавалась на укладання попередніх договорів купівлі-продажу та отримання коштів у вигляді завдатку.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що довіреність підписана відповідачем, не скасована, не оспорена. Отримання грошей за договорами неможливо виключити з кола інших дій, передбачених повноваженнями особи, яка має право укладати договори, направлені на подальше відчуження земельних ділянок. Попередні договори також не оспорені з цієї точки зору, не визнані недійсними, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого, правильного висновку про те, що ОСОБА_3 укладав договори правомірно, і факт отримання ним грошових коштів від позивача для продавця земельних ділянок - відповідача по справі нічим не спростований.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

09 липня 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Башта М. І. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить, з урахуванням уточненої касаційної скарги, скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 червня 2019 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права, зокрема ті, що регламентують відносини повіреним, які вказують на відсутність належних повноважень у третьої особи для укладання угод на користь відповідача, та регламентують відповідальність за порушення узгодженого договору зобов`язання. Оскаржувані рішення ухваленні із неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Також заявник зазначає, що відповідач про укладенні попередні договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не знав, тому не мав ні можливості, ні обов`язку укладати подальші основні договори купівлі-продажу земельних ділянок з позивачем, а також не отримував суми завдатку.

Судами попередніх інстанцій було безпідставно проігноровано той факт, що у ОСОБА_5 не було належних повноважень для укладення попередніх договорів купівлі-продажу на користь ОСОБА_2 , а тому ОСОБА_3 не міг мати жодних повноважень для отримання грошей на користь відповідача у якості завдатку, або авансу.

Позивачем не надано жодних доказів, щодо фактичного передання ОСОБА_3 грошових коштів, а тому оскаржувані судові рішення ґрунтуються лише на припущеннях.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного суду від 16 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Селидівського міського суду Донецької області.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ТРЕТЬОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 , поданої адвоката Баштою М. І., на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 червня 2019 року, здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст обставин справи

Відповідно до попереднього договору до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 07 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Луговською О. В. за реєстром № 810, ОСОБА_3 , який діє за довіреністю, посвідченою 15 квітня 2014 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Овчаренко Т. М., за реєстром № 201 від імені ОСОБА_2 (сторона 1), та ОСОБА_1 зобов`язалися укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки (основний договір), за яким ОСОБА_2 буде зобов`язаний продати ОСОБА_1 (сторона 2), належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0600 га, з кадастровим номером :01:004:0227.

У пункті 2.1 договору сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки не пізніше 31 грудня 2014 року. Сторони визнали вартість предмету договору у сумі 400 000 грн, але в будь-якому разі не менше суми, що на день підписання основного договору становитиме еквівалент 34 784 доларів США за офіційним курсом Національного банку України.

У пункті 2.3. договору зазначено, що на підтвердження зобов`язання з укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, що має бути укладений відповідно до цього попереднього договору, та на забезпечення його виконання сторона 2 до підписання цього договору передала стороні 1, а сторона 1 прийняла від сторони 2 суму в розмірі 40 000 грн під час підписання цього договору, що на день підписання попереднього договору становить еквівалент 3 478 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, яка зараховується при укладанні основного договору між сторонами. Зазначена вище сума розцінюється сторонами у договорі, як завдаток наступного договору купівлі-продажу.

Пунктом 5.1 договору передбачена відповідальність сторін, в разі, якщо незалежно від причин, продавець відмовиться (в письмовій формі або шляхом вчинення певних дій) від укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки на умовах, передбачених цим договором, сторона 1 зобов`язана повернути стороні 2 суму визначену пункті 2.3 та сплачує кошти в розмірі 100 % суми сплаченого за цим договором завдатку.

27 травня 2014 року сторонами було укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Луговської О. В., відповідно до умов якого, ОСОБА_3 , який діє за довіреністю, посвідченою 15 квітня 2014 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Овчаренко Т. М., за реєстром № 201 від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 внесли зміни до пункту 2.3 договору, а саме на підтвердження дійсних намірів на наступне укладання договору купівлі-продажу, сторона 2 до підписання цього договору передала стороні 1, а сторона 1 прийняла від сторони 2 суму (в додаток раніше переданих за попереднім договором купівлі-продажу грошових коштів у сумі 40 000 грн) - гроші у сумі 57 500 грн, що становитиме еквівалент 5 000, 00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, що у цілому складає 97 500 грн. Зазначена вище сума розцінюється сторонами у договорі, як завдаток наступного договору купівлі-продажу.

Відповідно до попереднього договору до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Луговською О. В., за реєстром № 811, ОСОБА_3 , який діє за довіреністю, посвідченою 15 квітня 2014 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Овчаренко Т. М., за реєстром № 201 від імені ОСОБА_2 (сторона 1), та ОСОБА_1 (сторона 2) зобов`язалися укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки (основний договір), за яким ОСОБА_2 буде зобов`язаний продати ОСОБА_1 , належну йому на праві приватної власності земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0228.

У пункті 2.1 договору сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки не пізніше 31 грудня 2014 року та визнали вартість предмету договору у сумі 400 000 грн, але в будь-якому разі не менше суми , що на день підписання основного договору становитиме еквівалент 34 784 доларів США за офіційним курсом Національного банку України.

У пункті 2.3. договору зазначено, що на підтвердження зобов`язання з укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, що має бути укладений відповідно до цього попереднього договору, та на забезпечення його виконання сторона 2 до підписання цього договору передала стороні 1, а сторона 1 прийняла від сторони 2 суму в розмірі 40 000 грн під час підписання цього договору, що на день підписання попереднього договору становить еквівалент 3 478 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, яка зараховується при укладанні основного договору між сторонами. Зазначена вище сума розцінюється сторонами у договорі, як завдаток наступного договору купівлі-продажу.

Пунктом 5.1 договору передбачена відповідальність сторін, в разі, якщо незалежно від причин, продавець відмовиться (в письмовій формі або шляхом вчинення певних дій) від укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки на умовах, передбачених цим договором, сторона 1 зобов`язана повернути стороні 2 суму визначену пунктом 2.3 та сплачує кошти в розмірі 100 % суми сплаченого за цим договором завдатку.

27 травня 2014 року сторонами укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 травня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Луговської О. В., відповідно до якого ОСОБА_3 , який діє за довіреністю, від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 внесли зміни до пункту 2.3 договору, а саме на підтвердження дійсних намірів на наступне укладання договору купівлі-продажу: сторона 2 до підписання цього договору передала стороні 1, а сторона 1 прийняла від сторони 2 суму (в додаток раніше переданих за попереднім договором купівлі-продажу грошових коштів у сумі 40 000 грн) - гроші у сумі 57 500 грн, що становитиме еквівалент 5 000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, що у цілому складає 97 500 грн. Зазначена вище сума розцінюється сторонами у договорі, як завдаток наступного договору купівлі-продажу.

Відповідно до попереднього договору до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Луговською О. В., за реєстром № 812, ОСОБА_3 , який діє за довіреністю, посвідченою 15 квітня 2014 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Овчаренко Т. М., за реєстром № 201 від імені ОСОБА_2 (сторона 1), та ОСОБА_1 (сторона 2) зобов`язалися укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки (основний договір), за яким ОСОБА_2 буде зобов`язаний продати ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,1400 га з кадастровим номером :01:004:0409.

У пункті 2.1 договору сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки не пізніше 31 грудня 2014 року та визнали вартість предмету договору у сумі 1 500 000 грн, але в будь-якому разі не менше суми, що на день підписання основного договору становитиме еквівалент 130 435 доларів США за офіційним курсом Національного банку України.

У пункті 2.3. договору зазначено, що на підтвердження зобов`язання з укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, що має бути укладений відповідно до цього попереднього договору, та на забезпечення його виконання сторона 2 до підписання цього договору передала стороні 1, а сторона 1 прийняла від сторони 2 суму в розмірі 150 000 грн під час підписання цього договору, що на день підписання попереднього договору становить еквівалент 13 044 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, яка зараховується при укладанні основного договору між сторонами. Зазначена вище сума розцінюється сторонами у договорі, як завдаток наступного договору купівлі-продажу.

Пунктом 5.1 договору передбачена відповідальність сторін, в разі, якщо незалежно від причин, продавець відмовиться (в письмовій формі або шляхом вчинення певних дій) від укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки на умовах, передбачених цим договором, сторона 1 зобов`язана повернути стороні 2 суму визначену пунктом 2.3 та сплачує кошти в розмірі 100 % суми сплаченого за цим договором завдатку.

27 травня 2014 року сторонами укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 травня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Луговської О. В., відповідно до якого, ОСОБА_3 , який діє за довіреністю, від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 внесли зміни до пункту 2.3 договору, а саме на підтвердження дійсних намірів на наступне укладання договору купівлі-продажу сторона 2 до підписання цього договору передала стороні 1, а сторона 1 прийняла від сторони 2 суму (в додаток раніше переданих за попереднім договором купівлі-продажу грошових коштів у сумі 150 000 грн) - гроші у сумі 230 000 грн, що становитиме еквівалент 20 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, що у цілому складає 380 000 грн. Зазначена вище сума розцінюється сторонами у договорі, як завдаток наступного договору купівлі-продажу.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 575 000, грн є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Встановивши вказані обставини, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що грошові кошти передані відповідачу є авансом.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12.

Відповідно да частини п`ятої статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до частини першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Доводи касаційної скарги, що у ОСОБА_5 не було належних повноважень для укладення попередніх договорів купівлі-продажу на користь ОСОБА_2 , а тому ОСОБА_3 не міг мати жодних повноважень для отримання грошей на користь відповідача у якості завдатку, або авансу, не можуть бути прийнятті колегією суддів до уваги.

Відповідно до положень статей 6 і 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За правилами статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Системний аналіз вказаних норм матеріального права, дає підстави дійти висновку про те, що договір доручення повинен укладатися у відповідності до вимог ЦК України та інших норм. Укладення договору передбачає вчинення сторонами взаємних дій по розробці та узгодженню умов договору. За визначенням статті 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судами, та вбачається з матеріалів справи, а саме з довіреності від 15 квітня 2014 року, ОСОБА_2 надав повноваження ОСОБА_3 бути його представником в усіх установах, підприємствах та організаціях будь-якої форми власності та підпорядкування, в тому числі в органах Держземагенства та інших компетентних землевпорядкувальних органах, органах державної реєстрації прав, з питань отримання витягів з Державного земельного кадастру для подальшого відчуження належних йому спірних земельних ділянок. Також ОСОБА_3 надано право подавати та одержувати необхідні заяви, довідки, витяги та документи, їх дублікати, укладати договори, в тому числі з оцінки нерухомого майна, підписати договір завдатку, розписуватись за ОСОБА_2 , сплачувати гроші, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю. Дана довіреність була підписана відповідачем.

Отримання грошей за договорами неможливо виключити з кола інших дій, передбачених повноваженнями особи, яка має право укладати договори, направлені на подальше відчуження земельних ділянок.

Крім того, довіреність, як на момент укладення оспорюваних правочинів, так і на момент ухвалення судових рішень була чинною та не скасована, та відповідачем в судовому порядку не оскаржувалась. Попередні договори також не оспорені з цієї точки зору, не визнані недійсними.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 , укладаючи попередні договори купівлі-продажу земельних ділянок, не мав таких повноважень.

Доводи касаційної скарги, що відповідач про укладенні попередні договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не знав, тому не мав ні можливості, ні обов`язку укладати подальші основні договори купівлі-продажу земельних ділянок з позивачем, а також не отримував суми завдатку, є неприйнятними, та не містять доказів на їх підтвердження, та спростовуються матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги, про те, що позивачем не надано жодних доказів, щодо фактичного передання ОСОБА_3 грошових коштів, а тому оскаржувані судові рішення ґрунтуються лише на припущеннях, не можуть бути прийнятті колегією суддів до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме пунктами 2.3 попередніх договорів купівлі-продажу земельних ділянок та договорами про внесення змін до них.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 червня 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , поданої адвокатом Баштою Миколою Івановичем, залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

С. Ю.Мартєв

С. П. Штелик