Справа № 953/39/20
н/п 4-с/953/27/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною постанову заступника начальника відділу Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ступіна Володимира Віталійовича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 03.12.2019 року у зведеному виконавчому провадженні №60772398; скасувати постанову заступника начальника відділу Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ступіна Володимира Віталійовича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 03.12.2019 року у зведеному виконавчому провадженні № 60772398.
В обґрунтування скарги посилається на те, що на примусовому виконанні заступника начальника відділу Ступіна В.В. перебуває зведене виконавче провадження № 60772398. 03.12.2019 року суб`єктом оскарження було прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у зведеному виконавчому провадженні, а саме на доходи боржника у розмірі 50% від суми доходу, що залишається після утримання податків та інших загальнообов`язкових платежів. Однак, в силу ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» під час звернення стягнення на заробітну плату (інші доходи) боржника не може бути утримано більше 20 відсотків від суми такої заробітної плати (доходу), однак в оскаржуваній постанові утримано 50 відсотків від суми заробітної плати, що є порушенням вимог Закону. Вважає постанову про відкриття ВП незаконною, а накладені арешти підлягають скасуванню.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2020 року (у складі судді Золотарьової Л.І.) скаргу ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження по цій справі, призначено судове засідання. Рішенням Вищої Ради правосуддя №924/0/15-20 від 09.04.2020 року ОСОБА_2 звільнено з посади судді Київського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку. Після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі п.2.3.50 Положень про автоматизовану систему документообігу суду згідно протоколу від 13.04.2020 року справа №953/39/20 (н/п 4-с/953/27/20) передано на розгляд судді Київського районного суду м. Харкова Лях М.Ю.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 року прийнято скаргу ОСОБА_1 до розгляду та призначено судове засідання.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового розгляди скарги за його відсутністю.
В судове засідання заступника начальника відділу Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ступін В.В. не з`явився, надав письмовий відзив на скаргу, у якому просив закрити провадження у справі на підставі п.1ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства. Зазначив, що у зведеному виконавчому провадженні №60772398 перебувають на виконанні виконавчі документи, які видані не лише районними судами, а і постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, тобто рішення іншого органу (не суду), що виключає юрисдикцію загального суду, а тому справа підлягає розгляду адміністративним судом. Просив розглянути питання щодо закриття провадження у його відсутність.
Представники АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «Фідобанк» не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неявки не повідомили, відзивів на скаргу до суду не надали.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, перевіривши доводи, викладені боржником в обґрунтування скарги, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку, приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні заступника начальника відділу Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ступіна В.В. перебуває зведене виконавче провадження №60772398 відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення на підставі таких виконавчих документів:
3) виконавчого листа №641/476/14-ц виданого 28.07.2014 Комінтернівським районним судом міста Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суми боргу у розмірі 200грн.;
4) виконавчого листа №641/476/14-ц виданого 28.07.2014 Комінтернівським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суми боргу у розмірі 243,60 грн.;
Не погоджуючись з вказаною постановою державного виконавця Ступіна В.В., боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в поряду ст. 447 ЦПК України. Разом з тим, у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.
Правовідносини, що виникли між сторонами виконавчого провадження, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом пункту 2 частини 2 статті 3 Закону № 1404-VІІІ ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, є виконавчими документами. Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі листи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, а і іншими органами. Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону №1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів. Якщо скарга подається на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судового рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, таку скаргу розглядає відповідний місцевий суд, який ухвалив таке рішення, за правилами цивільного судочинства.
Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, або виконання постанов інших органів, у випадку якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб, - розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом. Це правило діє і при виконанні зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднані судові рішення, ухвалені за правилами однієї юрисдикції. При виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикцій, у яких ці судові рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів. Закон не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, в тому числі, у якому об`єднано виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 287 КАС України.
Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 906/530/17, від 16 січня 2019 року в справі № 657/233/14-ц (провадження № 14-447цс18).
Оскаржувана постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 03.12.2019 року винесена на виконання зведеного виконавчого провадження №60772398, у якому об`єднано виконавчі документи, видані на виконання рішення місцевих районних судів м. Харкова та виконання постанови іншого органу (не суду), а саме Постанови № 19894888 виданої 22.11.2012 ВДВС Харківського РУЮ Харківської області про стягнення з боржника виконавчого збору, у зв`язку з цим така скарга боржника підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч. 1 ст. 287 КАС України).
Таким чином, вимоги боржника про визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 03.12.2019 року, яка винесена на виконання зведеного виконавчого провадження №60772398, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а має бути розглянуто в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Таким чином, провадження за даною скаргою слід закрити, оскільки така скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 19,206,263-265,447 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд
Провадження за скаргою ОСОБА_1 , на постанову заступника начальника відділу Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ступіна Володимира Віталійовича, зацікавлені особи: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «Фідобанк» закрити, у зв`язку з тим, що вказана скарга не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.
Роз`яснити заявнику, що розгляд заяви вказаної категорії справ належить до юрисдикції адміністративних судів.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя -