печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г., перевіривши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі 757/21256/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяни Миколаївни про визнання договору купівлі - продажу квартири та довіреності недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

26.05.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка 27.05.2020 передана судді Ільєвій Т.Г. для вирішення питання про відкриття провадження.

27.05.2020 було відкрито провадження по вказаній справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Так, в рамках вказаної справи, позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову у цивільній справі 757/21256/20-ц .

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлової квартири, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчуком Д.В. 04.09.2019р., за реєстровим номером №89, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 10.09.2019р., індексний номер витягу: 180461750. Право власності за ОСОБА_1 зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.09.2019р., номер запису про право власності: 33157649, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

05.05.2020 р. позивачу стало відомо про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяною Миколаївною посвідчено договір купівлі-продажу квартири від 04.05.2020р. за №2199, предметом договору є квартири АДРЕСА_1 , яка належить мені на праві власності.

Позивач вказує, що йому стало відомо від його іменні діяла особа ОСОБА_3 на підставі довіреності посвідченої нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 від 25.09.2006р. за №2300.

Позивачу, особа ОСОБА_3 є невідомою та окрім цього позивач не видавав довіреності та не звертався ніколи до нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 з приводу посвідчення будь-яких довіреностей. Також зазначеній особі позивач ніколи не передав оригінали/копії правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 .

Також, слід зазначити наступне: відповідно до інформації з Єдиного реєстру довіреностей в ньому міститься інформація про те, що довіреність від 25.09.2006р. №2300 для якої використано спеціальний бланк нотаріальних документів ВЕС 029234, посвідчена нотаріусом ОСОБА_5, а зареєстрована в реєстрі довіреностей нотаріусом ОСОБА_6; відповідно до інформації з Єдиного реєстру спеціальних бланків в ньому міститься інформація про те, що спеціальний бланк нотаріальних документів ВЕС 029234 отримував нотаріус ОСОБА_6 і був нею використаний 25.09.2006р. для вчинення довіреності.

Позивач вказує, що довіреність від 25.09.2006р. №2300, для якої використано спеціальний бланк нотаріальних документів ВЕС 029234, не могла бути посвідчена нотаріусом ОСОБА_5

1. Згідно реєстру нотаріусів, який є у відкритому доступі Шцр5://ет.гпіпіи5І:.еоу.иа/раее5/по1агу.а8рх?5еагс1і=пате') інформація щодо нотаріуса ОСОБА_5 та нотаріуса ОСОБА_6 відсутня, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру нотаріусів.

2. ОСОБА_1 ніколи не знав таких осіб як ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і до них не звертався по посвідчення довіреності та не підписував жодних документів та довіреностей.

3. ОСОБА_1 ніколи не знав таку особу як ОСОБА_3 і не видав йому жодних довіреностей та не уповноважував його на вчинення жодних дій.

Крім того, слід відмітити, що ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_2 і ця територія України на сьогоднішній час не підконтрольна державі України, що унеможливить притягнення даної особи до кримінальної відповідальності за підробку документів та шахрайство.

4. Договір купівлі-продажу квартири від 04.05.2020р. за реєстровим №2199, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяною Миколаївною, був укладений без згоди та поза волею його власника ОСОБА_1 ;

5. Згідно відповіді приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Шевчука Дмитра Валерійовича він не посвідчував заяву від імені ОСОБА_7 (дружина Позивача) про надання згоди на відчуження квартири АДРЕСА_1 від 18.09.2019р. зареєстровану в реєстрі за №97.

Договір купівлі-продажу квартири від 04.05.2020р. за реєстровим №2199 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяною Миколаївною не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки укладений поза волею його власника за підробленою, фіктивною довіреністю та іншими підробленими та фіктивними документами, які зазначені та описані в позовній заяві.

Таким чином, позивач вказує, що невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім цього, представник позивача зазначає, що: предметом позову ОСОБА_1 є визнання Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.05.2020р. за реєстровим №2199, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяною Миколаївною та довіреність, посвідченої нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 від 25.09.2006р., за №2300.

На сьогоднішній час право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за зареєстроване за ОСОБА_2 .

Тому, на сьогоднішній час ОСОБА_2 жодним чином не обмежений у подальшому відчуженні квартири АДРЕСА_1 , що призведе до неможливості виконання рішення суду.

Враховуючи те, що відчуження квартири АДРЕСА_1 , відбулося на думку позивача, по підробленим та фіктивним документам, останній вважає, що існує нагальна необхідність в забезпеченні позову, як гарантії реального виконання рішення суду, шляхом винесення ухвали про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, позивач просить суд накласти арешт на квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК Українизабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до п.п. 3.3 п. 3 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5 накладання заборони щодо відчуження за спадковим договором, договором довічного утримання (догляду), застави (іпотеки), а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцям фізичної особи, оголошеної померлою, проводиться шляхом вчинення посвідчувального напису на всіх примірниках договору або свідоцтва про право на спадщину.

П.п. 4.1 п. 4 глави 15 розділу ІІ вказаного Порядку передбачає, що накладання заборони щодо відчуження майна реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, арештів, накладених на майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Про накладені заборони щодо відчуження робиться запис в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів.

Заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Враховуючи предмет даного позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд прийшов до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Строк дії заходів забезпечення позову передбачено ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України, зокрема: у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи; якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення; у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову; у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі 757/21256/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяни Миколаївни про визнання договору купівлі - продажу квартири та довіреності недійсними -задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), до вирішення справи по суті.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна, 04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 69, прим. 10.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.

Строк пред`явлення для виконання ухвали три роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Г. Ільєва