Справа № 639/3127/20
Провадження № 2-з/639/38/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 639/3127/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

09 червня 2020 року від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину та дружину.

10 червня 2020 року ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, у якій вона просила суд:

-Заборонити ОСОБА_2 змінювати без згоди ОСОБА_1 місце проживання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-Зобов`язати ОСОБА_2 повернути сина ОСОБА_3 матері ОСОБА_1 для проживання з нею на час розгляду справи.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа № 639/3127/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Незважаючи на те, що рішення у справі ще не було прийняте позивач ОСОБА_2 відібрав у ОСОБА_1 їх малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На думку ОСОБА_1 , заходи забезпечення позову не є тотожними позовним вимогам, а їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання у майбутньому рішення суду, оскільки ОСОБА_2 погрожував приховати дитину.

Вказані обставини і вимусили заявника звернутися до суду з заявою про забезпечення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом непізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

ОСОБА_1 в своїй заяві просила суд забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_2 змінювати без згоди ОСОБА_1 місце проживання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язання ОСОБА_2 повернути сина ОСОБА_3 матері ОСОБА_1 для проживання з нею на час розгляду справи.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.

Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

З аналізу зазначень положень закону вбачається право та кореспондуючий йому обов`язок обох батьків утримувати та брати участь у вихованні дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлення заборони відповідачу змінювати місце проживання дитини буде суперечити основним засадам інституту сім`ї, а тому не знаходить підстав для забезпечення позову таким чином.

Що стосується вимог про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути сина ОСОБА_3 матері ОСОБА_1 для проживання з нею на час розгляду справи, то вказана вимога є предметом позову, а не способом забезпечення позову.

Враховуючи обставини справи, суд вказує, що обраний позивачем вид забезпечення позову не відповідає характеру спірних правовідносин та позовним вимогам, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153, 159 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 639/3127/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

В силу пункту 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу, на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 354 (строки апеляційного оскарження) продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали складено 11.06.2020 року.

Суддя В.В. Труханович