КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року

м. Київ

справа № 759/9893/19

провадження № 22-ц/824/5849/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Стрижеуса А.М., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Дочірнє підприємство «Укравтогаз», Об`єднання профспілкової організації працівників Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року у складі судді Петренко Н.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз», Об`єднання профспілкової організації працівників Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання недійсними змін та доповнень до колективного договору, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними зміни та доповнення до колективного договору ДП «Укравтогаз» на 2014-2015 роки, укладеного між ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» та Об`єднаною профспілковою організацією працівників ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», ухвалених конференцією працівників ДП «Укравтогаз» 07.02.2019 року №8; вирішити питання судових витрат.

05 лютого 2020 року директором НАК «Нафтогаз» ДП «Укравтогаз» ОСОБА_3 . подано клопотання про закриття провадження у справі.

Клопотання обґрунтовано тим, що ЗУ «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» окремо встановлено особливу процедуру розбіжностей, що виникли між сторонами соціально-трудових (колективних) відносин. Указаним законодавчим актом передбачається примирно-третейська процедура та система організаційних структур із належною компетенцією щодо узгодження інтересів конфліктуючих сторін. Зокрема, статтею 7 указаного Закону передбачено, що розгляд колективного трудового спору (конфлікту) з питань укладення чи зміни колективного договору, угоди здійснюється примирною комісією, а в разі неприйняття рішення у строки, установлені статтею 9 цього Закону - трудовим арбітражем.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 19 лютого 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає ухвалу такою, що постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що підставами звернення з позовом є порушення процедури прийняття змін та доповнень до колективного договору ДП «Укравтогаз» на 2014-2015 роки, оскільки позивач, займаючи посаду начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» був наділений відповідними повноваженнями щодо організації виконання і контролю положень колективного договору підприємства та збереження матеріального фонду і грошових коштів.

На думку апелянта, ОСОБА_1 , будучи наділений відповідними повноваженнями, зобов`язаний був приймати участь у відповідних обговореннях, що свідчить про порушення самої процедури прийняття відповідних змін.

Уважає, що між сторонами існує індивідуальний спір, а не колективний, як начальника (на той час) РВУ ДП «Укравтогаз», що стосується порушення процедури прийняття змін та доповнень до колективного договору, наслідком яких стали нові правила, які саме через порушення процедури їх прийняття просив визнати недійсними позивач.

12 березня 2020 року до апеляційного суду надійшов відзив директора НАК «Нафтогаз» ДП «Укравтогаз» Ватажишина О.В. на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, на ведених в ній.

Представник ДП «Укравтогаз» у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Об`єднання профспілкової організації працівників ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» у судове засідання свого представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.

Згідно положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, місцевий суд керувався пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та виходив з того, що оскільки предметом спору є визнання недійсними змін та доповнень до колективного договору ДП «Укравтогаз» на 2014-2015 роки, даний спір відноситься до колективного трудового спору, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що у травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними зміни та доповнення до колективного договору ДП «Укравтогаз» на 2014-2015 роки, укладеного між ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» та Об`єднаною профспілковою організацією працівників ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», ухвалених конференцією працівників ДП «Укравтогаз» 07.02.2019 року №8; вирішити питання судових витрат.

05 лютого 2020 року директором НАК «Нафтогаз» ДП «Укравтогаз» ОСОБА_3 подано клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що ЗУ «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» окремо встановлено особливу процедуру розбіжностей, що виникли між сторонами соціально-трудових (колективних) відносин. Указаним законодавчим актом передбачається примирно-третейська процедура та система організаційних структур із належною компетенцією щодо узгодження інтересів конфліктуючих сторін. Зокрема, статтею 7 указаного Закону передбачено, що розгляд колективного трудового спору (конфлікту) з питань укладення чи зміни колективного договору, угоди здійснюється примирною комісією, а в разі неприйняття рішення у строки, установлені статтею 9 цього Закону - трудовим арбітражем.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на будь-який правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян.

Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Приписами статті 10 Кодексу законів про працю України та статті 1 Закону України від 1 липня 1993 року № 3356-XII «Про колективні договори і угоди» визначено, що колективний договір укладається з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними врегульовано Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Колективний договір укладають роботодавець з однієї сторони і один або кілька профспілкових органів, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони (стаття 3 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об`єднання.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» окремо встановлено особливу процедуру розгляду розбіжностей, що виникли між сторонами соціально-трудових (колективних) відносин. Указаним законодавчим актом передбачається примирно-третейська процедура та система організаційних структур із належною компетенцією щодо узгодження інтересів конфліктуючих сторін.

Зокрема, статтею 7 указаного Закону передбачено, що розгляд колективного трудового спору (конфлікту) з питань укладення чи зміни колективного договору, угоди здійснюється примирною комісією, а в разі неприйняття рішення у строки, установлені статтею 9 цього Закону - трудовим арбітражем.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі №916/2721/18, а також у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 479/58/19.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є вирішення питання порушення законних прав та інтересів позивача через те, що останній не брав участі у прийнятті рішень щодо внесення змін та доповнень саме до колективного договору на 2014-2015 роки.

Таким чином, оскільки колективні трудові спори, на відміну від індивідуальних - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин, до таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» (п. 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі №916/2721/18).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору в даній справі є визнання недійсними змін та доповнень до колективного договору ДП «Укравтогаз» на 2014-2015 роки, а тому такий спір відноситься до колективного трудового спору та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду (п. 4.36. Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №591/5619/17).

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання недійсними змін та доповнень до колективного договору, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Отже, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням встановлених обставин справи, колегія доходить висновку, що безпосереднє вирішення в судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено, а отже судом першої інстанції не було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали місцевого суду - без змін, як такої, що є законною та постановленою з дотримання норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «17» червня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді А.М. Стрижеус

Л.Д. Махлай