провадження № 22-ц/824/6411/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 06 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року Рашевський Віталій Валерійович, який діє в інтересах Департаменту патрульної поліції на підставі довіреності, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з метою належного несення служби ОСОБА_1 в Національній поліції України, йому було надано в користування всі необхідні поліцейські технічні засоби, зокрема, переносну персональну радіостанцію «Kenwood TK 2000M» інвентарний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 . Однак, несучи службу у складі екіпажу управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту, відповідачем з власної необережності, всупереч вимогам пункту 3.1 розділу 3 Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту №4/1 від 02 січня 2016 року було допущено втрату зазначеної вище радіостанції, про що особисто зазначив відповідач у своїх письмових поясненнях від 17 листопада 2017 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Київ від 06 грудня 2019 року у відкритті провадження у справі №755/19208/19 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди відмовлено.

Роз`яснено позивачу його право на звернення з даними позовними вимогами до адміністративного суду.

Не погоджуючись із указаною ухвалою суду Департамент поліції, в інтересах якого діє Рашевський В.В. на підставі довіреності, звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Київ.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак, підлягає скасуванню.

Зазначає, що стягнення коштів за результатами розгляду адміністративної справи як спосіб судового захисту можливе лише якщо ці кошти стягуються з відповідача - суб`єкта владних повноважень на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю та можливе лише на користь особи, яка не є суб`єктом владних повноважень, а тому позивач позбавлений можливості звернутися за захистом своїх порушених прав до адміністративного суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, оскільки у КАС України така можливість виключена.

Відповідач у встановлений законом строк не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання сторони не з`явились, про причини неявки не повідомили та не подали клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у даній справі суд першої інстанції виходив із того, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 5 статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 якого публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Зазначений правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі обґрунтовано виходив із того, що спір у цій справі підлягає розгляду у порядку адміністративного провадження.

Висновок суду першої інстанції відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №734/3102/16-ц та постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі №815/5027/15, від 3 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 06 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 червня 2020 року.

Головуючий Т.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба