Головуючий суду 1 інстанції - Чехов С.І.
Доповідач -Авалян Н.М.
Справа № 418/2900/19
Провадження № 22-ц/810/429/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів - Коновалової В.А., Луганської В.М.

за участю секретаря судового засідання - Вовчанської С.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Міловської селищної ради

про визнання додаткової угоди до контракту з керівником комунальної установи недійсною та стягнення невиплаченої одноразової допомоги при виході керівника на пенсію

за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)

на ухвалу Міловського районного суду Луганської області

від 01 червня 2020 року

встановив:

07 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця, у якій просила:

1) визнати неправомірними дії та/або бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), , у особі Антонової Валентини Євгеніївни, оформлені як повідомлення від 31 березня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

2) зобов`язати державного виконавця прийняти виконавчий лист Міловського районного суду Луганської області №2/418/136/19 (418/2900/19) від 17 грудня 2019 року до примусового виконання, відкрити виконавче провадженні і здійснити всі необхідні виконавчі дії щодо реального виконання рішення Міловського районного суду Луганської області від 14 листопада 2019 року, ухваленого на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 01 червня 2020 року скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії та/або бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), , у особі Антонової Валентини Євгеніївни, оформлені як повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 31 березня 2020 року, протиправними і зобов`язано її прийняти виконавчий лист Міловського районного суду Луганської області №2/418/136/19 (418/2900/19) від 17 грудня 2019 року до примусового виконання, відкрити виконавче провадженні і здійснити всі необхідні виконавчі дії щодо реального виконання рішення Міловського районного суду Луганської області від 14 листопада 2019 року, ухваленого на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків-фізичної особи НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Інші учасники справи правом відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судове засідання учасники справи не з`явились. Їх неявка в судове засідання відповідно до частини 2 статті 372 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду справи, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга пілягає частково задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Антонової Валентини Євгеніївни, які полягають у протиправному поверненні стягувачу виконавчого листа без прийняття до виконання, оскільки виконавчий лист відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо змісту виконавчого документу. Також суд вважав, що відновлення порушеного права стягувача можливе не інакше, як шляхом зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 17 грудня 2019 року №418/2900/19, виданого Міловським районним судом Луганської області.

Апелційний суд лише частково погоджується з висновками суду першої інстанції та зауважує наступне.

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах - це особлива форма правосуддя, діяльність суду пов`язана із реалізацією судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі «контрольного санкціонування» вчинення деяких процесуальних дій у виконавчому провадженні при розгляді цивільних справ, безпосереднього розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців, як важливої гарантії захисту права особи у після судовому цивільному процесі та розгляді різних позовів, які стосується заходів примусового виконання рішень.

Здійснюючи цей контроль, суд зобов`язаний був перевірити не тільки доводи стягувача, але і доводи боржника, а також суб`єкта оскарження та чітко визначити дія та/або бездіяльність були допущені державним виконавцем та у чому вони виражені. І в залежності від встановлених фактів дії та/або бездіяльності, ухвалити відповідне судове рішення.

Перевіряючи доводи скарги, суд зобов`язаний був надати правову оцінку тому, з якої підстави був повернутий виконавчий лист стягувачці та чи відповідає така дія вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, суд взагалі не послався на встановлені факти та ухвалив не конкретизовне судове рішення, у якому навіть не визначив, дія чи бездіяльність була допущена державним виконавцем. Таке судове рішення не відповідає вимогам законності та обгрунтованості.

Крім того, покладаючи на державного виконавця обов`язок прийняти виконавчий лист до при мусового виконання, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вирішення цього питання відноситься до дискреційних повноважень державного виконавця і залежить також від поведінки стягувача, який має право, але не зобов`язаний звернутись до органу примусового виконання рішень із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам статті 263 Цивільного процесуального кодексу України щодо законності та обґрунтованості.

Відповідно до частин першої - другої статті 376 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 з наступних підстав.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено у статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як верховенство права обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності (статті 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд вважає, що по справі, що розглядається, державним виконавцем не дотримані вищезазначені принципи.

Встановлено, що рішенням Міловського районного суду Луганської області від 14 листопада 2019 року (унікальний номер справи 418/2900/19, номер провадження 2/418/136/19) з Міловської селищної ради на користь ОСОБА_1 стягнуто одноразову грошову допомогу при виході на пенсію у розмірі 23245 гривень.

Тобто, на стадії виконання рішення суду позивачка ОСОБА_1 є стягувачкою, а відповідач Міловська селищна рада - боржником.

17 грудня 2019 року Міловським районним судом Луганської області стягувачці ОСОБА_1 був виданий виконавчий лист для примусового виконання рішення суду, з яким стягувачка звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

31 березня 2020 рокудержавним виконавцем Антоновою Валентиною Євгеніївною Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) був складений процесуальний документ - повідомлення про повернення без прийняття до виконання викнавчого листа.

Підставою для повернення виконавчого листа, як зазначено в повідомленні стало невідповідність виконавчого листав вимогам пункту 3 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Цей процесуальний документ стягувачка вважає протиправним.

Надаючи оцінку зазначеному процеуальному документу, апеляційний суд вважає його протиправним та зауважує наступне.

Щодо форми процесуального документу у вигляді повідомлення, апеляційний суд вважає, що виходячи з системного аналізу норм права, таке процесуальне оформлення повернення виконавчого документу не відповідає приписам Закону України «Про виконавче провадження».

Закон України «Про виконавче провадження» та затверджена на його виконання Інструкція з організації примусового виконання рішень, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, не передбачає такого процесуального документу, як повідомлення. До таких процесуальних документів відносяться постанова, розпорядження, акт.

Зокрема, частиною четвертою статті 37 Закон України «Про виконавче провадження» прямо передбачено, що про повернення виконавчого документу державний виконавець виносить постанову.

Крім того, суд вважає, що для повернення виконавчого листа були відсутні передачені Законом підстави.

Вимоги до виконавчого документа містяться у статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», в якій, зокрема, вказано, на те, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи (пункт 3 частини першої статті 4)

У виконавчому листі, який було повернуто стягувачці, були зазначені вказани реквізити.

Очевидним є те, що суд першої інстанції припустився помилки у викладенні в рішенні суду та відповідно у виконавчому листі назви юридичної особи - відповідача (боржника), вказавши у виконавчому листі тричі різну назву: у вступній частині - «Міловська селищна рада Міловського району Луганської області», у резолютивній частині - - «Міловська селищна рада Луганської області», у графі «боржник» - «Міловська селищна рада Міловського району Луганської області», що не відповідає найменуванню юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - «Міловська селищна рада».

Однак, ця обставина не вважається недоліком виконавчого листа у розумінні пункту 3 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому листі правильно зазначені код та юридична адреса, що ідентифікують юридичну особу - боржника.

До того ж в самому повідомленні в графі «боржник» державний виконавець правильно зазначив найменування юридичної особи - «Міловська селищна рада».

Таким чином, суд визнає протиправним повідомлення державного виконавця Антонової Валентини Євгеніївни Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 31 березня 2020 року про повернення без прийняття до виконання викнавчого листа № 2/418/136/19 (418/2900/19), виданого 17 грудня 2019 року Міловським районним судом Луганської області про стягнення з Міловської селищної ради Луганської області на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при виході на пенсію у розмірі 23245 гривень.

Однак, відсутні правові підстави для покладання на державного виконавця обов`язку прийняти виконавчий лист до примусового виконання та здійснити примусові виконавчі дії, оскільки, як зазначено вище, вирішення питання про прийняття до виконання виконавчого листа відноситься до дискреційних повноважень державного виконавця. Зокрема частина четверта статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік підстав для повернення виконавчого документа.

Отже, доводи апеляційної скарги частково прийняті до уваги апеляційним судом. Разом з тим, не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про те, що виконавчий лист про стягнення з Міловської селищної ради коштів на користь ОСОБА_1 підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, оскільки з вказаної підстави виконавчий лист не було повернуто, а тому така оцінка не може надаватись судом.

З вказаних вище підстав скарга стягувачки ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 376, 381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391 Цивільного процесуального кодексу України,

постановив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) задовольнити частково.

Ухвалу Міловського районного суду Луганської області від 01 червня 2020 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомріним та скасувати повідомлення державного виконавця Антонової Валентини Євгеніївни Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 31 березня 2020 року про повернення без прийняття до виконання викнавчого листа № 2/418/136/19 (418/2900/19), виданого 17 грудня 2019 року Міловським районним судом Луганської області, про стягнення з Міловської селищної ради Луганської області на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при виході на пенсію у розмірі 23245 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови (04 серпня 2020 року).

Головуючий Н.М.Авалян

Судді: В.А.Коновалова

В.М.Луганська