ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» травня 2020 року

м. Харків

справа № 645/1413/19-ц

провадження № 22ц/818/3038/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , представник відповідача - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року в складі судді Бондарєвої І.В.

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 50 697,26 грн, 3% річних за період з 25 травня 2016 року до 12 березня 2019 року - 4256,05 грн, інфляційні втрати за період з 25 травня 2016 року до 12 березня 2019 року - 17 914,06 грн та судовий збір - 768,40 грн, а всього 73 635,77 грн.

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яка мотивована тим, що копію заочного рішення він отримав лише 04 грудня 2019 року, про що свідчить запис у довідковому листі до справи.

Зазначив, що він не отримував ані копії ухвали про відкриття провадження у справі, ані копії позовної заяви, у зв`язку з чим був позбавлений права подати відзив на позовну заяву тощо. Також, його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, оскільки він проживає за іншою адресою, ніж вказана у позові, а саме: АДРЕСА_1 .

Просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення у справі № 645/1413/19 та переглянути і скасувати заочне рішення, призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заочне рішення суду він отримав лише 04 грудня 2019 року, про що свідчить запис у довідковому листі до справи.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що підстави для поновлення відповідачу строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду відсутні, тому заяву необхідно залишити без розгляду як таку, що подана після закінчення визначеного процесуального строку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Стаття 126 ЦПК України передбачає наслідки пропущення процесуальних строків. Зокрема, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

Із довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15 березня 2019 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с.41).

Саме за вказаною адресою ОСОБА_2 направлялися копія ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками, судові повістки, які були повернути з відміткою «адресат відсутній».

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 50 697,26 грн, 3% річних за період з 25 травня 2016 року до 12 березня 2019 року - 4256,05 грн, інфляційні втрати за період з 25 травня 2016 року до 12 березня 2019 року - 17 914,06 грн та судовий збір - 768,40 грн, а всього 73 635,77 грн.

Копію заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року направлено ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_2 та отримано ним 31 липня 2019, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.100).

Тобто, він мав право на поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду у разі її подання до 20 серпня 2019 року.

02 грудня 2019 року до суду першої інстанції від ОСОБА_2 надійшла заява про видачу копії заочного рішення суду по справі (а.с.96).

04 грудня 2019 року ОСОБА_2 вдруге отримав копію заочного рішення суду від 16 липня 2019 року, про що написав відповідну розписку, яка міститься на довідковому листі до справи.

Заяву про перегляд заочного рішення суду від 16 липня 2019 року подано 17 грудня 2019 року.

Однак, враховуючи, що матеріали справи містять відомості щодо отримання відповідачем поштою копії зазначеного судового рішення ще 31 липня 2019 року, які ОСОБА_2 не спростовано, та не вказано інших поважних причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду з 20 серпня 2019 року по 17 грудня 2019 року, висновок суду першої інстанції щодо відмови йому у задоволенні клопотання про поновлення строку є обґрунтованим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також не вказано інших поважних причин пропуску строку, об`єктивно непереборних і пов`язаних з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій обставин, які б перешкоджали йому звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення протягом чотирьох місяців з дня отримання його копії.

Аргументи ОСОБА_2 щодо того, що він проживає за іншою адресою, ніж вказана у позові, а саме: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим його належним чином не було повідомлено про розгляд справи та він не отримував ніяких процесуальних документів, колегія суддів не приймає, оскільки матеріали справи не містять доказів його реєстрації за вказаною адресою.

Крім того, ОСОБА_2 у заяві про видачу копії заочного рішення від 02 грудня 2019 року, договорі-доручення про надання правової допомоги від 05 грудня 2019 року зазначив свою адресу проживання як: АДРЕСА_2 . Також, в постанові Фрунзенського районного суду м. Харкові від 12 травня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності встановлено, що він проживає за цією адресою.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник також не навели поважних причин звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення з пропуском строку через чотири місяця після отримання копії заочного рішення. Також, ОСОБА_2 не заперечував проти того, що в позовній заяві вказано адресу його проживання як: АДРЕСА_2 . Не спростував він в суді апеляційної інстанції і того, що підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення, яке міститься на аркуші справи № 100, яким підтверджено вручення йому копії заочного рішення, не належить йому та цей аркуш був відсутній під час його ознайомлення з матеріалами справи в суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються перегляду заочного рішення по суті спору та не можуть бути взяті до уваги при вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку.

Отже, ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, та підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо залишення заяви без розгляду.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, та справа по суті спору не розглядалась, підстав для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 червня 2020 року.