Справа № 487/8280/19
н/п 2/490/2752/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА
17 червня 2020 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П., розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
07.11.2019 року АТ "ОТП Банк" звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, підставою для пред`явлення позову до Заводського районного суду м. Миколаєва стала адреса реєстрації відповідача: м. Миколаїв, вул. 4 Слобідська, 186, що знаходиться в межах адміністративної території Заводського району м. Миколаєва.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.11.2019 року матеріали даної позовної заяви передано до Центрального районного суду м. Миколаєва за підсудністю, оскільки відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкової Н.П. від 31.01.2019 року матеріали позовної заяви Акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромпередано на розгляд за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва. В ухвалі зазначено, що згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Миколаївській області відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та 03.10.2019 року вибув на АДРЕСА_1 .Однак, згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 17.01.2020 року відповідач зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 не значиться. Враховуючи, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_2 , за такого матеріали позовної заяви передано до Заводського районного суду м. Миколаєва.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.03.2020 року позовну заяву Акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано для розгляду за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва, оскільки відповідач ОСОБА_1 не зареєстрований та не мешкає на території Заводського району м. Миколаєва, а тому дана заява не підсудна Заводському районному суду м. Миколаєва.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2020 року справу розподілено судді Черенковій Н.П.
Суддя перебувала у нарадчій кімнаті з 24.04.2020 року по 27.04.2020 року по справі №490/71/20 та з 27.04.2020 року по 29.04.2020 року по справі №490/9861/18.
29.04.2020 року справу передано судді Черенковій Н.П.
Згідно інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Миколаївській області, від 20.05.2020 року відповідач був зареєстрований був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та 03.10.2019 року вибув на АДРЕСА_1 .
Як вбачається з довідки Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 22.05.2020 року в Реєстрі стоном на 21.05.2020 року відсутні відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Одночасно, в Реєстрі наявні відомості про знаття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
У відповідності до ч. 10 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.
При цьому, в ухвалі про передачу справи за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2020 року, постановленій суддею Черенковою Н.П., сформовано позицію суду на підставі ч. 10 ст. 28 ЦПК України щодо непідсутності справи Центральному районному суду м. Миколаєва.
Окрім того, у відповідності до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Статтею 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.
Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК, з підстав, зазначених у ст. 36 ЦПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Законодавець надає учасникам судового процесу можливість коректного розв`язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що і є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання. На переконання суду, кінцевою метою законодавця було досягнення максимальної впевненості в тому, що у учасників процесу не повинно виникати сумнівів у неупередженості судді.
Відповідно до п.п. 66 рішення ЄСПЛ у справі "Бочан проти України" суб`єктивний критерій це особисті переконання та поведінка конкретного судді. Об`єктивний критерій це факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви у безсторонності судді та оцінка того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення правомірних сумнівів в безсторонності (зовнішні ознаки).
ЄСПЛ нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, "Булут проти Австрії" (Bulut v. Avstria), рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та "Томан проти Швейцарії" (Thomann v. Switzerland), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.
Реалізація принципу верховенства права, визначеного ЦПКУкраїни, є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.
Пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.
ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.
Враховуючи, що суддею Черенковою Н.П. висловлено правову підставу щодо непідсудності справи в ухвалі про передачу за підсудністю матеріалів позовної заяви Акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказані вище обставини виключають можливість повторної участі судді у розгляді даної справи, а тому суддя Черенкова Н.П. вважає необхідним заявити собі самовідвід по справі №487/8280/19.
Керуючись ст.ст.36, 39, 258, 260 ЦПК України, суддя,-
У Х В А Л И В:
Відвести суддю Черенкову Н.П. від розгляду цивільної справи №487/8280/19 за позовом Акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Передати дану справу до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Черенкова