КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 754/1722/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9176/2020Головуючий у суді першої інстанції - Саламон О.Б. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лівінський С.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.08.2013 у розмірі 41 119,65 грн. та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалось на те, що 28.08.2013 ОСОБА_1 підписав з банком Анкету-заяву, згідно з якою отримав кредит у розмірі 14 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Також, зазначало, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/, складає між нею та банком договір.

При цьому, вказувало, що, враховуючи положення п.п. 2.1.1.12.6, 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», підписання відповідачем договору від 28.08.2013 є його прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.

Але, в порушення умов договору та положень ст.ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконувала та станом на 12.12.2019 мав заборгованість за договором у загальному розмірі 41 119,65 грн., з яких: 27 522,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 20,20 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 27 502,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 618,13 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 6 544,34 грн. - нарахована пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 934,27 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-6).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.05.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 196,67 грн. та судовий збір (а.с. 54-59).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що відповідачем погашалась заборгованість до 30.09.2019, а тому суд повинен був стягнути заборгованість на вказану дату, адже вона була визнана відповідачем, а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 27 462,91 грн., пеня - 6 544,34 грн. (6 327,73+216,61) та штрафи - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 934,27 грн. - штраф (процентна складова). Також вказує, що відсотки згідно ст. 625 ЦК України нараховуються у разі відсутності встановленого розміру відсотків у договорі або законом, оскільки з 01.04.2019 було впроваджено зміни до Умов та правил та діяла відсоткова ставка: 86,4% - для картки «Універсальна», та 84,0% - для картки «Універсальна gold», а відповідач сплачував заборгованість до 30.09.2019 то таким чином, приєднався до Умов та правил від 01.04.2019 . Отже, позивач має право на стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 4 618,13 грн., які нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України (а.с. 62-66).

Відзиву від учасника справи не надходило.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного перегляду відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем доказів на підтвердження наявної заборгованості, не вбачається наявності між сторонами кредитних відносин та наявності заборгованості вказаної у позові.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2013 відповідачем підписано Анкету-заяву, при підписанні якої останній погодився, що ця заява, разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Матеріали справи не містять жодного документу, підписаного сторонами, який би містив в собі розмір відсоткової ставки, розміру штрафів, пені, тощо.

Підписана відповідачем Анкета-заява не містить жодних умов кредитування, а саме не містить відомостей, який кредитний ліміт встановлений відповідачу, з якою відсотковою ставкою, розміром штрафів чи пені, а лише містить його анкетні дані.

Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення відповідачу кредитного ліміту.

З наданого розрахунку заборгованості, який не спростований відповідачем, вбачається факт користування останнім коштами банку, при цьому відповідач використав кошти в розмірі 46 801,08 грн., а вніс на рахунок суму в розмірі 41 014,39 грн.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Витягами з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів Банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, а подана разом з апеляційною скаргою виписка по заборгованості колегія суддів не приймає до уваги, як нові докази у підтвердження позовних вимог, оскільки за правилами ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що викладених обставин у позовній заяві суду першої інстанції було достатньо для відкриття провадження і тому в наданні додаткових доказів не було необхідності, однак такі пояснення не можуть бути прийняті, оскільки пунктами 5, 8 частини 3 статті 175 ЦПК України передбачено виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині незадоволених позовних вимог, а саме заборгованості за тілом кредиту, пені та штрафів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу та штрафами, які передбачені п. 2.1.1.12.6.1, п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил, є необґрунтованими та недоведеними.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500,00грн. (фіксована частина) та 1 934,27 грн. (процентна складова).

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач використовував кошти банку на загальну суму 46 801,08 грн., а вніс на рахунок суму в розмірі 41 014, 39 грн., до стягнення з відповідача підлягає сума фактично не повернутих коштів в розмірі 5 786, 69 грн.

Щодо нарахованих відсотків в порядку ст. 625 ЦПК України.

Період заборгованості почався 03.08.2017, отже, 3% річних нараховується саме з 03.08.2017 по 12.12.2019 (862 дні), як вказано в наданому розрахунку, а тому 3% *862/365*5 786, 69 грн. = 409, 98 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення відсотки, нараховані в порядку ст. 625 ЦПК України в розмірі 409, 98 грн.

Посилання апелянта на те, що з 01.04.2019 було внесено зміни до Умов та правил, та змінено відсоток за користування кредитними коштами, відповідач погашав заборгованість після внесення змін, то таким чином він приєднався до таких Умов та правил, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач повідомив відповідача про внесення таких змін.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. 375 ЦПК України, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський