Справа №2-5446/10
Провадження №6/522/535/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Скибінської Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги подання, приватний виконавець зазначає, що на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження №61486387 з примусового виконання виконавчого листа №2-5446/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 23.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» суми заборгованості в розмірі 39 557,40 доларів США, а також з примусового виконання виконавчого листа №2-5446/10, виданого

Приморським районним судом м. Одеси від 23.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» судових витрат в розмірі 1820 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року замінено стягувача на ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розбитку».

Вимоги виконавчого листа станом на день звернення до суду з поданням боржником не виконані, будь-яких дій, спрямованих на виконання вимог рішення суду, боржником не здійснено. На виклики державного виконавця боржник не з`явився, за результатом виходу державного виконавця за адресою проживання боржника не виявлено, доступ до квартири не надано, що стало підставою для звернення до суду із вказаним поданням.

Питання щодо примусового проникнення до житла боржника розглядається без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб згідно вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України.

Приватний виконавець до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановами приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. від 03.03.2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-5446/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 23.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» суми заборгованості в розмірі 39 557,40 доларів США, а також з примусового виконання виконавчого листа №2-5446/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 23.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» судових витрат в розмірі 1820 грн.

Доказів щодо направлення вказаних постанов на адресу боржника та отримання їх боржником до матеріалів справи не надано.

Постановою приватного виконавця від 05.03.2020 року вказані виконавчі провадження об`єднано в зведене виконавче провадження та присвоєно номер 61443143.

Постановою приватного виконавця від 05.03.2020 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням суми основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . З довідки щодо зареєстрованих осіб від 16.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою.

25.05.2020 року та 29.05.2020 року приватним виконавцем було складено вимоги щодо надання боржником доступу до житлового приміщення для проведення виконавчих дій з опису та арешту майна, що належить боржнику, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказів щодо особистого отримання боржником вказаних вимог до суду не надано. При цьому, на вимозі від 29.05.2020 року міститься підпис ОСОБА_2 про отримання копії вимоги, однак з наданих приватним виконавцем копій матеріалів виконавчого провадження не вбачається уповноваження ОСОБА_2 на представництво інтересів ОСОБА_1 саме у вказаному виконавчому провадженні, у зв`язку з чим суд не сприймає вказані докази в якості належного вручення вимоги боржнику.

01.06.2020 року приватним виконавцем складено акт про ненадання доступу до квартири. Акт складений в присутності двох свідків, паспорті дані яких не вказані, у зв`язку з чим суд не може сприймати вказаний акт в якості належного доказу щодо перешкоджання боржником виконанню рішення суду.

Згідно до п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Частиною першою статті 439 ЦПК України визначено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що приватний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу приватного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

Разом з тим, матеріали подання не містять жодних належних та достатніх доказів того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджав вільному доступу приватного виконавця до свого житла, що є підставою для відмови в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст. 258-261, 353, ст.439 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали складено 23.06.2020 року.

Суддя Д.Ю. Донцов