Провадження № 22ц-824/5138/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

29 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Поливач Л.Д.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 02 січня 2020 року про передачу справи на розгляд до іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02 січня 2020 року справу передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу за підсудністю до Святошинського районного суду міста Києва, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається зокрема на те, що оскільки спір виник із договору в якому зазначено місце його виконання, а саме - Дванадцята Київська державна нотаріальна контора Святошинського району міста Києва, то він мав право відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України подати позов до Святошинського районного суду міста Києва.

Колегія суддів, вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у зазначеному позивачем договорі не зазначено конкретного місця його виконання, то суд позбавлений можливості пересвідчитися в існуванні підстав, встановлених ч. 8 ст. 28 ЦПК України, які давали б право позивачу звернутися до Святошинського районного суду міста Києва із позовом за місцем виконання договору та дійшов висновку, що спір має розглядатися за місцезнаходженням відповідача відповідно до ст. 27 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати договір купівлі-продажу автомобіля від 13 грудня 2013 року дійсним та визнання за ним право власності на автомобіль.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається зокрема на те, що у п. 7 вказаного договору зазначено, що місцем виконання цього договору є нотаріальна контора, зазначена у вимозі покупця на адресу продавця, а у вимозі ОСОБА_1 від 23 листопада 2019 року позивач повідомив ОСОБА_2 про необхідність прибуття до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Святошинського району міста Києва, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 9 для укладення договору купівлі-продажу автомобіля, через що він і звернувся до Святошинського районного суду міста Києва відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України, посилаючись на право пред`явити позов за місцем виконання договору.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02 січня 2020 року дану справу передано на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України на розгляд за підсудністю за місцем реєстрації відповідача до Дніпровського районного суду міста Києва.

Згідно з ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

З аналізу наведеної вище норми можна зробити висновок про те, що подання позовів до суду за місцем виконання договору допускається за наявності однієї з наступних умов: сторонами договору визначено місце його виконання; вимоги, заявлені на підставі договору, який можна виконувати тільки в певному місці.

Частиною першою статті 532 ЦК України визначено, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Тобто, місцем виконання зобов`язання є те місце, в якому одна сторона повинна виконати свій обов`язок (передати кредитору річ, результати робіт, надати послугу, сплатити гроші тощо), а інша сторона повинна прийняти належне виконання.

За загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, що закріплено у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Підставою для визначення підсудності позовної заяви відповідному суду є висновок суду за наслідками попереднього правового аналізу змісту позовної заяви.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки у пункті 7 укладеного між сторонами договору не зазначено конкретне місце його виконання, а лише міститься відсильне положення про визначення такого місця іншим документом, який буде складений у майбутньому, то у розумінні положень ч.8 ст. 28 ЦПК України та ст. 532 ЦК України, у спірному договорі відсутнє конкретне місце його виконання, яке б наділяло позивача процесуальним правом на звернення до Святошинського районного суду міста Києва із цим позовом, а тому місцевий суд ухвалив законне судове рішення про передачу справи на розгляд Дніпровському районному суду міста Києва відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України за місцем проживання відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до незгоди із висновками суду першої інстанції та їх оцінки, та вагомих і достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 02 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: