КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року

м. Київ

справа №369/1757/18

провадження №22-ц/824/409/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Стрижеуса А.М., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі - Комунальне підприємство «Ритуал» Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Тарасівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Державне підприємство «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «Укрндпіцивільбуд»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги осіб, які не брали участі у розгляді справи, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року у складі судді Пінкевич Н.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Ритуал» Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «Укрндпіцивільбуд» про встановлення обмеження використання земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року представники позивачів звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому просили установити обмеження користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:5042, загальною площею 10,2293 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Тарасівка, вулиця Київська, 69-А шляхом заборони використання цієї земельної ділянки для організації поховань і інших суміжних послуг.

У мотивування вимог посилалися на те, що 18 травня 2011 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки набула право власності на земельну ділянку для будівництва кадастровий номер: :01:003:0079, загальною площею 0,1195 га, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_2 , що 30 червня 2016 року на підставі рішення Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області серія та номер 2/13 ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :05:001:5001, загальною площею 0,1288 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначали, що відповідно до рішення VIII сесії VII скликання Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №12 від 14 липня 2016 року «Про передачу у постійне безоплатне користування земельної ділянки спеціалізованому комунальному підприємству «Ритуал» передано у постійне безоплатне користування земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:5042, загальною площею 10,2293 га спеціалізованому КП «Ритуал». Метою передачі земельної ділянки у постійне користування відповідачу є розміщення на ній кладовища, що підтверджується листом Тарасівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 31 жовтня 2016 року №615.

Посилалися на те, що в квітні 2017 року Тарасівською сільською радою Київської області зареєстровано повідомлення про початок підготовчих робіт №КС 61 щодо будівництва сільського кладовища « Пам`ять » за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Тарасівка, вулиця Київська, 69 А . Замовником будівництва визначена Тарасівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області. Вказували, що за період 2017 року Тарасівською сільською радою Київської області укладено ряд договорів та прийнято ряд рішень, спрямованих на будівництво кладовища.

Зазначали, що до 2017 року жодні обмеження або обтяження на суміжні ділянки не накладались і земля передавалась Тарасівською сільською радою Київської області фізичним та юридичним особам у загальному порядку.

Зауважували, що відповідно до Містобудівних та планувальних вимог та обмежень на земельну ділянку від 22 серпня 2017 року, належну ОСОБА_2 , останній заборонено будівництво житла, приміщень для зберігання продуктів та джерела водопостачання в 300 метровій санітарній зоні запроектованого кладовища, яка відповідно до Схеми забудови земельної ділянки поширюється на більшу частину земельної ділянки.

Звертали увагу, що відповідно до Технічного звіту про виконання комплексу топографо-геодезичних робіт по створенню планово-висотного обґрунтування у вигляді базисної лінії у СК-63 за допомогою системи глобального позиціонування GPS для виконання горизонтальної зйомки М1:1000 відстань від меж кладовища, що будувалось, до ряду земельних ділянок складає відстань меншу 300 метрів, а саме до санітарної зони кладовища входить, зокрема, земельна ділянка :01:003:0079, яка належить ОСОБА_1 .

Указували, що Державною архітектурно-будівельною інспекцією було проведено перевірку будівництва кладовища за результатами якої складено акт, надано приписи від 11 жовтня 2017 року №С-1110/1 та № С-1110/2 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та складено протоколи про адміністративне правопорушення від 11 жовтня 2017 року №1-Л-3-1110/2 та №1-Л-З-1110/2, винесено постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 23 жовтня 2017 №3-2310/1-10/10-9/2310/06/01 та № 3-2310/1-10/10/10-9/2310/06/01.

Наказом ДАБІ від 27 жовтня 2017 №450 скасовано реєстрацію повідомлення про початок підготовчих робіт №КС 61 на об`єкт будівництва сільського кладовища «Пам`ять» за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Київська, 69-А .

Уважали, що дії відповідачів щодо будівництва кладовища та наступного введення його в експлуатацію прямо порушують права позивачів, шляхом обмеження їх прав на підставі ст.114 ЗК України, як власників земельних ділянок, права яких виникли раніше ніж права КП «Ритуал» і не були враховані під час початку землевідведення, проектування та будівництва кладовища.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Заборонено КП «РИТУАЛ» на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:5042, цільовим призначенням: 03.12 Для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування під розміщення нового сільського кладовища «Пам`ять», площею 10,2293 га здійснювати традиційні поховання (закопування в могилі труни з тілом померлого - джерело забруднення) на відстані меншій ніж 300 метрів до житлових будинків, розташованих на земельних ділянках з кадастровими номерами :05:001:5001 та :01:003:0079.

Заборонено КП «РИТУАЛ» на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:5042, цільовим призначенням: 03.12 Для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування під розміщення нового сільського кладовища «Пам`ять», площею 10,2293 га, здійснювати закопування в могилі урни з прахом померлого на відстані меншій 100 метрів до житлових будинків, розташованих на земельних ділянках з кадастровими номерами :05:001:5001 та :01:003:0079.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд фактично констатував наявність накладення санітарно-захисної зони в розмірі 300 метрів та вирішив захистити права власників земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом покладення на КП «РИТУАЛ» відповідних обов`язків.

Вказує, що він є власником земельної ділянки кадастровий номер: :05:001:0314, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на якій знаходиться житловий будинок.

Зазначає, що відповідно до інформації, розміщеної в Публічній Кадастровій карті України, відстань від належної йому земельної ділянки до земельної ділянки кадастровий номер: :01:003:5042 складає менше 300 метрів.

Зауважує, що оскільки санітарно-захисна зона накладається на належну йому земельну ділянку і його земельна ділянка розташована поруч з земельною ділянкою, належною ОСОБА_2 , і аналогічно перебуває в санітарно-захисній зоні, рішення у справі стосується його прав і обов`язків, оскільки відсутність встановлених обмежень стосовно його ділянки ставить його в нерівнозначне становище і його права та інтереси повинні бути враховані.

Посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що окрім позивачів суміжними землекористувачами із земельною ділянкою відповідача є не менш, як 18 осіб, а тому приймаючи рішення суд повинен був врахувати інтереси інших власників суміжних земельних ділянок.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, з апеляційною скаргою також звернувся ОСОБА_4 , в якій, уважаючи, що судом першої інстанції не повністю з`ясовано обставини справи та не враховано інтереси інших власників суміжних земельних ділянок, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що аналогічно із земельною ділянкою ОСОБА_3 , який, як зазначає апелянт, був залучений судом до участі у справі, санітарно-захисна зона земельної ділянки з кадастровим номером: :01:003:5042 накладається на належну ОСОБА_4 земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0039, яка розташована поруч із земельною ділянкою ОСОБА_1 .

На підставі викладеного уважає, що оскаржуване рішення стосується його прав та обов`язків, оскільки відсутність установлених обмежень стосовно його земельної ділянки ставить його в нерівнозначне становище, а права та інтереси останнього повинні бути враховані нарівні з позивачами та ОСОБА_3

24 лютого 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 від представника Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

27 лютого 2020 року представником КП «Ритуал» подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

02 березня 2020 року представник Тарасівської сільської ради подав клопотання про закриття апеляційних проваджень за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

02 березня 2020 року ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, оскільки вважає, що судом не повністю з`ясовано обставини справи та не враховано інтереси інших суміжних власників земельних ділянок.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що аналогічно із земельною ділянкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які, як вказує апелянт, були залучені судом до участі у справі, санітарно-захисна зона накладається на належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0173, що підтверджується копією Будівельного паспорту та інформацією з Публічної кадастрової карти України.

У зв`язку із зазначеним, уважає, що рішення суду першої інстанції стосується його прав і обов`язків, оскільки відсутність установлених обмежень відносно земельної ділянки ОСОБА_5 ставить останнього в нерівнозначне становище, а його права та інтереси повинні бути враховані нарівні з позивачами та третіми особами, які за аналогічних підстав уже були залучені Київським апеляційним судом.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що окрім позивачів, суміжними землекористувачами із земельною ділянкою є не менш, як 18 осіб.

24 березня 2020 року представник КП «Ритуал» подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в якому просить закрити апеляційне провадження за його апеляційною скаргою, оскільки вважає, що питання про права та інтереси ОСОБА_5 оскаржуваним рішенням не вирішувалось.

30 березня 2020 року відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_5 подано також і представником Тарасівської сільської ради, в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та закрити апеляційне провадження.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримав, просив задовольнити, проти апеляційної скарги представника Тарасівської сільської ради заперечував.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 просив задовольнити з підстав, наведених у скаргах, у задоволенні апеляційної скарги представника Тарасівської сільської ради просив відмовити.

Представник Тарасівської сільської ради - Лесик Б.Б. та представники КП «Ритуал» апеляційну скаргу сільської ради підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, проти апеляційних скарг представника ОСОБА_2 та осіб, які не брали участі у розгляді справи заперечували, просили закрити апеляційне провадження, відкрите за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 , Державне підприємство «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «Укрндпіцивільбуд», ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, причини неявки не повідомили.

ДП «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «Укрндпіцивільбуд» повідомлений належним чином про призначене судове засідання, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 47 т. 7).

15 червня 2020 року від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням в іншому судовому засіданні та об`єктивною неможливістю прибути в дане судове засідання. Так, представник ОСОБА_9 зазначає, що 16 червня 2020 року залучений в якості представника у справі №760/6784/15-ц, слухання якої призначене ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року на 16 червня 2020 року на 11 год. 30 хв., а також у справі №753/7795/20, судове засідання по якій призначено Дарницьким районним судом м. Києва 19 травня 2020 року на 16 червня 2020 року на 16 год. 45 хв. Також зазначає, що ОСОБА_4 , наскільки це відомо представнику, знаходиться на режимі самоізоляції у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392.

Дослідивши матеріали заяви, колегія суддів дійшла висновку про її необґрунтованість, оскільки судове засідання по даній справі призначено 19 травня 2020 року на 16 червня 2020 року на 15 год. 40 хв., а тому участь представника ОСОБА_9 у судовому засіданні, призначеному у справі №760/6784/15-ц на 11 год. 30 хв., через значний часовий проміжок між засіданнями та незначну відстань між судами не перешкоджає останньому прийняти участь у розгляді даної справи; судове засідання у справі №753/7795/20 призначене Дарницьким районним судом м. Києва 26 травня 2020 року, тобто пізніше, ніж Київський апеляційний суд визначив дату судового розгляду у справі, що розглядається.

Жодних доказів на підтвердження перебування ОСОБА_4 на самоізоляції представником ОСОБА_9 не надано та у матеріалах справи такі не містяться. Клопотання відкладення розгляду справи від ОСОБА_4 не надходило.

Судові повістки про призначене на 16 червня 2020 року судове засідання надіслані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 завчасно на зазначені ними поштові адреси.

Виходячи зі змісту статті 272 ЦПК України копії судових рішень надсилаються учасникам справи, зокрема, рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до вимог статті 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, за обставин, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не повідомлено суду про зміну місця проживання, не зазначено альтернативну адресу для листування, електронну пошту або номер телефону, особи не звертались із заявами про направлення процесуальних документів у вигляді SMS повідомлення, жодного разу не ознайомились з матеріалами справи, не скористалися послугами представника, не повідомили суд про причини своєї неявки, при цьому можливість сповістити апелянтів за допомогою інших засобів зв`язку у суду відсутня, відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України судова повістка вважається доставленою. Окрім того, 19 травня 2020 року судом додатково розміщено на офіційному сайті Судової влади оголошення із зазначенням прізвища, ім`я, по-батькові ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , дати, часу та місця призначеного на 16 червня 2020 року судового засідання.

Отже, судом здійснено всі можливі та передбачені законом дії, направлені на забезпечення доступу до правосуддя, відкритість інформації про дату, час і місце розгляду справи, повідомлення апелянтів про судове засідання та стан розгляду справи, що свідчить про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мали всі можливості для отримання інформації про розгляд даної справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Окрім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України»).

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов`язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених ст.ст 43, 49 ЦПК України, але зобов`язана здійснювати їх добросовісно.

Процесуальні права - це права, які має суб`єкт цивільних процесуальних правовідносин і які визначають його правові та фактичні можливості у справі. Сторони користуються рівними процесуальними правами. У поєднанні з принципом диспозитивності та змагальності досягається реальна рівність сторін у процесі.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, апелянти мають цікавитись ходом розгляду справи та результатами судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (наприклад, розгляд справи в режимі відеоконференції в порядку ст. 212 ЦПК України, у разі неможливості особистої явки до суду).

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів з урахуванням принципу диспозитивності, а також строку розгляду справи в апеляційному суді понад 6 місяців, зважаючи на те, що дана справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення не тільки для позивачів, а й для всіх інших учасників справи, які мають рівні процесуальні права, вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., дослідивши матеріали справи, вислухавши думку апелянтів, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні провадження у справі підлягають закриттю, виходячи з наступного.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Ритуал» Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «Укрндпіцивільбуд» про встановлення обмеження використання земельною ділянкою задоволено частково.

Заборонено КП «РИТУАЛ» на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:5042, цільовим призначенням: 03.12 Для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування під розміщення нового сільського кладовища «Пам`ять», площею 10,2293 га здійснювати традиційні поховання (закопування в могилі труни з тілом померлого - джерело забруднення) на відстані меншій ніж 300 метрів до житлових будинків, розташованих на земельних ділянках з кадастровими номерами :05:001:5001 та :01:003:0079.

Заборонено КП «РИТУАЛ» на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:5042, цільовим призначенням: 03.12 Для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування під розміщення нового сільського кладовища «Пам`ять», площею 10,2293 га, здійснювати закопування в могилі урни з прахом померлого на відстані меншій 100 метрів до житлових будинків, розташованих на земельних ділянках з кадастровими номерами :05:001:5001 та :01:003:0079.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у своїх апеляційних скаргах, які є аналогічними за змістом, вимогами та підставами оскарження рішення суду першої інстанції, посилаючись на частину першу статті 352 ЦПК України, вважають, що оскаржуваним рішенням порушено їхні права та інтереси, оскільки санітарно-захисна зона накладається на належні їм земельні ділянки і їхні земельні ділянки розташовані поруч з земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , і аналогічно перебувають в санітарно-захисній зоні, рішення у справі стосується їхніх прав і обов`язків, оскільки відсутність встановлених обмежень стосовно земельних ділянок апелянтів ставить останніх у нерівнозначне становище з позивачами.

Апелянти зазначають, що відповідно до інформації, розміщеної в Публічній Кадастровій карті України, відстань від належних їм земельних ділянок до земельної ділянки кадастровий номер: :01:003:5042 складає менше 300 метрів.

Проте, як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції вирішено спір лише щодо земельних ділянок :05:001:5001 та :01:003:0079, власниками яких є позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , і земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:5042, яка належить КП «РИТУАЛ».

Судом установлювались обставини щодо порушення прав та законних інтересів саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як власників вказаних земельних ділянок.

При цьому, будь-яких обставин щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :05:001:0314, власником якої є ОСОБА_3 ; :01:003:0039, що належить ОСОБА_4 ; : 05: 001 :0173, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 , районним судом не встановлювалось, жодних висновків щодо прав та обов`язків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не зроблено, правовідносини, учасниками яких є апелянти, оскаржуваним рішенням не вирішувались.

Вказані обставини свідчать про відсутність підстав уважати, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року вирішено питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як осіб, які не брали участі у розгляді справи.

Разом з тим, якщо апелянти вважають, що у разі завершення будівництва та введення кладовища в експлуатацію, санітарно-захисна зона у розмірі 300 метрів буде накладатись на їх земельні ділянки, останні не позбавлені права захистити свої права власників земельних ділянок шляхом звернення до суду з позовом.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Виходячи з аналізу вказаних норм процесуального закону, можна дійти висновку, що суд самостійно за відсутності відповідного звернення особи, позбавлений можливості вирішувати будь-які правовідносини, встановлювати обставини, це виходить за межі повноважень суду. Звернення до суду є правом особи, яким вона розпоряджається на власний розсуд.

Таким чином, за обставин, коли апелянти з відповідними позовами до суду не звертались, безпідставними є доводи, що суд не вирішив питання щодо прав суміжних землекористувачів із земельною ділянкою, належною КП «Ритуал».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (пункт 1 частини першої статті 365 ЦПК України).

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції.

При цьому, якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі в справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Отже, твердження апелянтів про те, що їх залучено до участі у справі в якості третіх осіб, є помилковим з огляду на те, що таке питання апеляційним судом не вирішувалось, а лише було відкрито апеляційне провадження за вказаними апеляційними скаргами на виконання вимог цивільного процесуального закону для подальшого встановлення обставин щодо наявності або відсутності порушення прав та інтересів апелянтів оскаржуваним рішенням.

Таким чином, ураховуючи те, що оскаржуваним рішенням питання про права та інтереси ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не були залучені до участі в справі, не вирішувалось, колегія суддів доходить висновку, що апелянти не довели, що оскаржуване рішення порушує їх права чи інтереси, а тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України апеляційні провадження підлягають закриттю.

ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 р., п. 33).

Наразі, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у разі, якщо вони вважають порушеними свої цивільні права, свободи або інтереси, мають процесуальне право на звернення до суду з окремим позовом.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Ритуал» Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «Укрндпіцивільбуд» про встановлення обмеження використання земельною ділянкою - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «17» червня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді А.М. Стрижеус

Л.Д. Махлай