Справа № 445/157/20
провадження № 2/445/227/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Пилип`яка П. В.

при секретарі судового засідання Мацайло О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Золочеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Із 03 серпня 1991 року по 24 лютого 2004 року він перебував у шлюбі із ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу відповідачка претендувала на частку вищевказаного будинку, однак рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 15 березня 2014 року, а далі і рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 було відмовлено. За час перебування у шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали квартиру в АДРЕСА_2 , дана квартира зареєстрована на відповідачку і вона постійно в ній проживає з 2004 року. За таких обставин позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, відзив не подала.

За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідачки ОСОБА_1 , проти чого позивач не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 12 липня 1997 року, будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на праві особистої власності за ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 відмовлено.

Виходячи із вищевказаного, житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 02 листопада 2004 року між сторонами по справі був розірваний шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 16 вересня 2010 року.

Як вбачається з копії будинкової книги для прописки громадян проживаючих в будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 .

Згідно довідки № 80 від 20.01.2020, виданої Золочівським МВЖКП, ОСОБА_3 зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входить зокрема і його колишня дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов від 21 січня 2020 року, вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 02 листопада 2004 року, не проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 183 ЦПК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема дружина наймача, їх діти і батьки.

Судом встановлено, що відповідачка не є членом сім`ї позивача (власника житла).

Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут, тобто право користування, може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник житлового приміщення має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, що постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

З врахуванням того, що позивач є одноосібним власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачка, зареєстрована у належному йому будинку, але не проживає у такому близько 15 років, а тому право відповідачки на користування спірним житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є підставним і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі ст. 406 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 263-265, 273, 274-279, 280, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення може бути протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Золочівський районний суд Львівської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 18 червня 2020 року.

Суддя П.В.Пилип`як