Провадження № 6/761/907/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Савенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції, стягувач: Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК», боржник: ОСОБА_1 , про примусове проникнення до житла боржника, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Подання мотивоване тим, що на виконанні у державного виконавця перебуває виконавче провадження № 41176175 з примусового виконання виконавчого листа №2-16665/10 від 26.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «ВТБ Банк», грошових коштів у розмірі 22829678,31 грн., а також судові витрати у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 .

11 грудня 2013 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №41176175.

Державний виконавець вказує, що боржником, в порушення приписів п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», на вимогу державного виконавця протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження не надано декларацію про доходи та майно.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за ОСОБА_1 , крім квартири на яку необхідно звернути стягнення за рішенням суду, зареєстрована на праві власності житлова нерухомість, а саме квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 175,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 та садовий будинок АДРЕСА_5 .

Згідно матеріалів подання, приватним виконавцем 27.12.2017, 30.08.2018, 19.09.2018, 06.02.2020, 27.02.2020 років здійснено виїзди за адресою: АДРЕСА_6 , з метою проведення виконавчих дій, за результатами якого складено акти згідно яких державному виконавцю не надано доступу до квартир для проведення виконавчих дій.

У зв`язку з вищевикладеним та на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець звернувся до суду із вказаним поданням та просив суд постановити ухвалу про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 , у зв`язку з необхідністю виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Згідно із ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Статтею 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 02.12.2010 року у справі «Ратушна проти України» зазначив, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. перебуває виконавче провадження № 41176175 з примусового виконання виконавчого листа №2-16665/10 від 26.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «ВТБ Банк», грошових коштів у розмірі 22829678,31 грн., а також судові витрати у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 .

Державний виконавець зазначає, що ним, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», було надіслано на адресу боржника постанову про відкриття виконавчого провадження, однак ним не надано доказів які підтверджують даний факт, як от опис вкладення в лист з фіскальним чеком, з якого суд дійшов би до висновку про належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, приватним виконавцем додано до подання лише повідомлення про відкриття виконавчого провадження та постанову про відкриття виконавчого провадження, без доказів їх надіслання боржнику.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за ОСОБА_1 , крім квартири на яку необхідно звернути стягнення за рішенням суду, зареєстрована на праві власності житлова нерухомість, а саме квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 175,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 та садовий будинок АДРЕСА_5 .

Згідно із актів державного виконавця від 27.12.2017, 30.08.2018, 19.09.2018, 06.02.2020, 27.02.2020 років здійснено виїзди за адресою: АДРЕСА_6 , з метою проведення виконавчих дій, однак встановлено, що двері ніхто не відчинив.

На переконання суду, державним виконавцем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували на виключну необхідність проникнення до житла в інтересах національної або громадської безпеки.

При цьому, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів подання не вбачається, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів направлення на адресу боржника та отримання останньою викликів до державного виконавця. Також, відсутні докази щодо отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження.

Слід зазначити, що державним виконавцем, окрім складення актів про неможливість потрапити до квартири боржника, станом на дату звернення із поданням, жодних дій з метою виконання судового рішення не вживалось.

Окрім того, зі змісту статті 439 ЦПК України випливає, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника чи майна та коштів належних боржникові від інших осіб.

Відтак, державним виконавцем належним чином не обґрунтовано та не надано відповідних доказів що в приміщенні за вказаною адресою перебувають речі та інше майно боржника, на яке у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» можливо звернути стягнення з метою примусового виконання виконавчого документа. Окрім того, державним виконавцем встановлено, що у боржника існує інше майно, проте, не зазначено, які він вчиняв дії щоб звернути на нього стягнення.

За таких обставин, суд прийшов до висновку що подання є необґрунтованим та передчасним, а тому таким що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції, стягувач: Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК», боржник: ОСОБА_1 , про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст ухвали складено 03.08.2020 року.