Справа № 766/6202/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар Капітонова А.Ф.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Херсонській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, у якому просив суд стягнути за рахунок державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 77225,50 грн. та моральну шкоду в сумі 89485,94 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 29.04.2015 року відкрито кримінальне провадження № 0001598 за ч.1 ст.190 КК України, за фактом заволодіння ОСОБА_3 шахрайським шляхом особистими речами та грошовими коштами малолітнього ОСОБА_4 , 2001 року народження, в розмірі 50000,00 грн., батьком якого є позивач у справі ОСОБА_1 Протягом 4 років злочин не розкрито, слідчі дії у кримінальному провадженні належним не проводились. Кримінальне провадження неодноразово, без законних підстав, закривалося органом досудового розслідування. Позивач зазначає, що особа, яка обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочину відома, також відомі обставини злочину, тому вважає, що розслідування у кримінальному провадженні проводилося неефективно, з порушенням розумних строків розслідування, з неодноразовими незаконними закриттями кримінального провадження, та як наслідок, з порушенням прав, позивача як потерпілого, зокрема на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди. Позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої ним визначається з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, наступним чином: 62,5 Євро х 47 місяців = 2937,50 Євро, що за курсом НБУ, станом на день подання становить 89485,94 грн. Розрахунок матеріальної шкоди - сума з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від суми викрадених грошей в період з травня 2015 року по березень 2019 року визначається позивачем виходячи з наступного: 50000,00 грн. х 3,917 років х 3% + 50000 грн х 1.427 = 5875,50 грн. + 71350,00 грн. = 77225,50 грн.

15.04.2019 року ухвалою відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання.

20.06.2019 року на адресу суду від представника відповідача Головного управління національної поліції в Херсонській області надійшов відзив, яким проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість.

Ухвалою від 26.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позову, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог з підстав визначених у раніше наданому до суду відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно витягу з кримінального провадження №0001598 - 29.04.2015 року внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.190 КК України, за фактом заволодіння ОСОБА_3 шахрайським шляхом особистими речами та грошовими коштами малолітнього ОСОБА_4 , 2001 р. народження, в розмірі 50000,00 грн.

Зазначене кримінальне провадження постановою старшого слідчого СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 20.05.2015 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Постановою прокурора прокуратури Дніпровського району м. Херсона Панчина О.С. від 23.07.2015 року постанову старшого слідчого СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області про закриття кримінального провадження №0001598 від 20.05.2015 року скасовано.

23.07.2015 року у даному провадженні процесуальним керівником прокурором прокуратури Дніпровського району м.Херсона Панчиним О.С. надано вказівки.

Слідчим СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області проведено допит потерпілого ОСОБА_1 , малолітнього свідка ОСОБА_4 , свідка 30.09.2016 року ОСОБА_5

В подальшому, постановою старшого слідчого СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 29.04.2015 року кримінальне провадження №0001598 закрито, на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Постановою прокурора Херсонської місцевої прокуратури від 27.10.2016 року постанову від 29.04.2015 року про закриття кримінального провадження №0001598 скасовано.

04.11.2016 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001598, яку Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2018 року було скасовано.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 06.05.2020 року було скасовано постанову 07.11.2019 року про закриття кримінального провадження №0001598 від 29.04.2016 року.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями статті 1176 ЦК України, якою врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Оскільки у цій справі йдеться про шкоду, спричинену особі бездіяльністю посадових осіб органів, що здійснюють досудове розслідування, та прокуратури, то відповідно до положень частини шостої статті 1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до ст. ст. 1173 - 1175 ЦК така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб).

Статтею 10 Закону України "Про міліцію" (втратив чинність з 07.11.2015) було визначено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов`язана, зокрема: приймати і реєструвати заяви й повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення; брати участь у розкритті кримінальних правопорушень у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; виконувати у передбачених законодавством випадках і в межах своєї компетенції постанови прокурора, слідчого, рішення слідчого судді, суду.

Статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" (набрав чинності з 05.07.2015) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч. 3 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію").

Предметом спору у цій справі є вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної бездіяльністю органів досудового розслідування, які протягом тривалого часу не завершили розслідування у кримінальному провадженні щодо майна позивача, чим завдали йому моральної та майнової шкоди у вигляді вартості цього майна.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом (частина друга статті 1177 ЦК України).

Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за злочини, які залишилися нерозкритими. Положення статті 1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Згідно з частиною першою статті 1207 цього ж Кодексу шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 ЦК України, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Позивач ОСОБА_1 пов`язує завдання йому шкоди із неналежним здійсненням посадовими особами ГУНП в Херсонській області досудового розслідування кримінального провадження № НОМЕР_1 .

Разом з цим, розрахунок матеріальної шкоди наводиться позивачем виходячи від суми викрадених грошей з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних в період з травня 2015 року по березень 2019 року визначається позивачем з наступного: 50000,00 грн. х 3,917 років х 3% + 50000 грн х 1.427 = 5875,50 грн. + 71350,00 грн. = 77225,50 грн.

Тобто по суті позивач ОСОБА_1 просить суд відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України вартість викраденого у нього майна - шкоду нанесену йому викрадачем. Така шкода, за приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України відшкодовується особою, яка її завдала, а не відповідачами, отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають..

Позивачем також заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, розмір якої ним визначається у грошовій сумі у розмірі 89485,94 грн., яка обґрунтована порушенням розумного строку проведення досудового розслідування.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд звертає увагу, що порядок оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, слідчого чи прокурора під час досудового розслідування визначено приписами глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно п.1 ч. 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України визначено право заявника, потерпілого, підозрюваного подавати скаргу на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відповідної заяви чи повідомлення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій у визначений цим кодексом строк.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора подаються впродовж десяти днів після їх ухвалення чи вчинення, що передбачено частиною 1 статті 304 Кримінального процесуального кодексу України. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлено постановою, строк подання скарги починається з дня отримання її копії.

За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора в процесі досудового розслідування виноситься ухвала згідно з правилами статті 307 Кримінального процесуального кодексу України. Така ухвала слідчого судді може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову в задоволенні скарги.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пленум Верховного Суду України у Постанові № 4 від 31.03.1995 року роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440-цс16.

Предметом доказування наявності факту заподіяння моральної шкоди у зазначених правовідносинах є протиправність дій або бездіяльності відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями останніх та спричиненням моральної шкоди позивачу, і відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів та спричиненням моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди саме посадовими особами відповідачів: Головного управління національної поліції в Херсонській області та Державної казначейської служби України та причинного зв`язку між незаконними діями/бездіяльністю посадових осіб відповідачів та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов.

Виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, якими регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що з вищевикладених підстав позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 81-82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Херсонській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції до Херсонського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Ю.М.Єпішин