справа № 939/164/20 головуючий у суді І інстанції Унятицький Д.Є.
провадження № 22-ц/824/6231/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 28 січня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати спільною сумісною власністю нежитлову будівлю « Торгівельний центр», з допоміжними спорудами АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю, господарську будівлю АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення АДРЕСА_3 ; земельну ділянку з кадастровим номером :01:010:0011, площею 0,0971 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0041, площею 0,0938 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 ; земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0042, площею 0,0938 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 ; автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . В порядку поділу визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину зазначеного нерухомого майна та на автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину зазначеного нерухомого майна та на автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :02:010:0043 площею 0,12 га, цільове призначення для колективного садівництва та садовий будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_6 ЖБК «Котеджбуд», Блиставицька сільська рада Бородянського району Київської області , загальною площею 288,3 кв.м. У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину за кожним на вказане нерухоме майно; визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:029:0050 площею 0,1 га та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_7 , земельну ділянку кадастровий номер :01:029:0056, площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_8 .

У січні 2020 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на житловий будинок загальною площею 204,7 кв.м. та земельну ділянку з кадастровим номером :01:029:0050, площею 0,1 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_7 ; земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4 :01:029:0056, площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_8 ; садовий будинок загальною площею 288,3 кв.м. та земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0043, площею 0,12 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_6 ; земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0041, площею 0,0938 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 ; земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0042, площею 0,0938 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 ; автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Дана обставина підтверджує існування спору щодо поділу майна та реальної загрози невиконання чи можливого утруднення виконання рішення суду. Позивач відмовляється від мирного врегулювання спору та вживає заходів відчуження спільного майна подружжя, право власності на яке зареєстроване за ним.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 28 січня 2020 рокузаяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги ч. 2 ст. 149 ЦПК України та наклав арешт на майно, яке не належить апелянту та майно, на яке не розповсюджується право спільної сумісної власності подружжя. Земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_6 належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування від 09 липня 2014 року.Садовий будинок за зазначеною адресою з 19 січня 2018 року належить на праві власності ОСОБА_4 . Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Суд не зазначив в оскаржуваній ухвалі жодних обставин, що підтверджувалися б належними та допустимими засобами доказування, з якими суд пов`язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову та відповідні посилання чи обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Суд не зазначив, на які докази він посилається, зазначаючи про необхідність забезпечення позову. Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу, який поданий у встановлений апеляційним судом строк, ОСОБА_3 зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову судом були виконані всі вимоги закону. Наявність спору підтверджується зверненнями сторін з позовами один до одного, заходи забезпечення позову застосовані у межах позовних вимог та предмету позову, а забезпечення позову у вигляді арешту абсолютно не обмежує права відповідача за зустрічним позовом. Положення п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України не виключає можливість накладення арешту на майно, що не належить відповідачу, якщо це питання становить предмет спору. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 січня 2018 року право власності на садовий будинок було зареєстровано за заявою ОСОБА_1 від 19 січня 2018 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, тобто, у період перебування сторін у шлюбі. ОСОБА_1 погрожував ОСОБА_3 розпорядитися зазначеним майном на власний розсуд, так як право власності зареєстровано за ним, що й стало підставою для звернення з заявою про забезпечення позову. Про те, що домоволодіння відчужене, ОСОБА_3 дізналася після ознайомлення з апеляційною скаргою на оскаржувану ухвалу. На підставі заяви ОСОБА_4 (матері позивача) від 07 листопада 2019 року були внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі акту приймання-передачі від 31 жовтня 2019 року до договору про спільне будівництво від 08 вересня 2014 року. ОСОБА_4 стала власником садового будинку лише 07 листопада 2019 року, а не 19 січня 2018 року, як зазначає апелянт.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо поділу майна подружжя. ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві вказує на те, що нерухоме майно, яке є предметом спору за зустрічним позовом, належить їй та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя, а, відтак, підлягає поділу.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_3 вказувала на те, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Апеляційний суд вважає, що заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно, які просить вжити позивач за зустрічним позовом, відповідають позовним вимогам та є співмірними. ОСОБА_1 , будучи власником майна, яке, як вважає ОСОБА_3 , є спільним майном подружжя, має можливість відчужити його на користь інших осіб. Враховуючи те, що між сторонами виник спір щодо поділу майна, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції наклав арешт на майно, яке йому не належить та майно, на яке не розповсюджується право спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, питання щодо належності чи неналежності спірного нерухомого майна, що є предметом спору, до спільної сумісної власності подружжя підлягає дослідженню судом під час розгляду справи по суті, та не може бути вирішене при розгляді заяви про забезпечення позову. Оцінка таких доводів позивача апеляційним судом під час перевірки законності та обґрунтованості ухвали суду про забезпечення позову фактично призведе до вирішення спору по суті.

ОСОБА_1 також вказує на те, що садовий будинок за зазначеною адресою з 19 січня 2018 року належить на праві власності ОСОБА_4 .

В той же час, ОСОБА_4 не оскаржувала ухвалу суду про забезпечення позову в апеляційному порядку і в матеріалах справи відсутні докази того, що вона уповноважувала ОСОБА_1 діяти в її інтереси у суді.

Оскаржуючи ухвалу суду, позивач також вказує на те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Суд не зазначив в оскаржуваній ухвалі жодних обставин, з якими він пов`язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Суд не зазначив, на які докази він посилається, зазначаючи про необхідність забезпечення позову. Позивач також посилається на постанову Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

У той же час, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Оскаржуючи ухвалу суду про забезпечення позову ОСОБА_1 серед іншого посилається на Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 листопада 2019 року, відповідно до якого 19 січня 2018 року право власності на садовий будинок загальною площею 288,3 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_6 , Блиставицька сільська рада Бородянського району Київської області зареєстровано за ОСОБА_4 .

В той же час, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається на Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 січня 2018 року, відповідно до якого 19 січня 2018 року право власності на садовий будинок загальною площею 288,3 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_6 ЖБК «Котеджбуд» , Блиставицька сільська рада Бородянського району Київської області зареєстровано за ОСОБА_1 .

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що право власності позивача на зазначений будинок, що виникло під час шлюбу з відповідачем, без погодження з останнім, без укладення будь-яких правочинів та за відсутності відповідного судового рішення було припинено та зареєстровано право власності за ОСОБА_4 .

Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати, що позивачем вживаються заходи щодо відчуження майна, яке є предметом спору, а, відтак, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просив відповідач, може потягти за собою неможливість чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення зустрічних позовних вимог.

Отже, встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

За таких обставин, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 28 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 01 червня 2020 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.