Справа № 554/2329/19
Провадження № 2/202/230/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 травня 2020 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Мазниці Х.О., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», про зобов`язання припинити дії, пов`язані зі стягненням заборгованості, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (на даний час - Акціонерне товариство «Акцент-Банк») про зобов`язання припинити дії, пов`язані зі стягненням заборгованості, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 20 березня 2019 року дану цивільну справу було передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року провадження у справі було зупинено до розгляду Полтавським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2019 року про передачу справи за підсудністю.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2019 року ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 20 березня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року провадження у справі було відновлено.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 3 лютого 2020 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 5 березня 2020 року закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті.

В своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що з 2012 року був користувачем банківської картки, відкритої в АТ «Акцент-Банк». 1 червня 2016 року ним було закрито картковий рахунок, при цьому сплачено названу працівником відділення банку в м. Полтаві суму. Після закриття карткового рахунку працівник банку при ньому знищила картку. На його мобільний телефон надійшло СМС-повідомлення про те, що картка закрита і боргів перед банком немає. Однак, починаючи з січня 2017 року, до нього почали звертатися представники банку з вимогою сплатити борг, який виник через донарахування відсотків. З часом дзвінки та повідомлення від колекторських компаній почастішали. Сума боргу зросла до 801 грн. Через тиск на нього та його родину з боку структур відповідача виникли несприятливі для його здоров`я психологічні обставини, в результаті чого через хворобу серця він проходив у 2018 році стаціонарне лікування. За лікування ним сплачено 3979 грн. Крім того, приблизно 25000 грн. ним було витрачено на реабілітацію в санаторії. 04.02.2019 року після чергового звернення колекторів він звернувся до поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, але тиск на його родину продовжується.

За цих підстав позивач просить зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Акцент- Банк» припинити будь-які дії, пов`язані зі стягненням з нього, ОСОБА_1 , заборгованості, зобов`язати відповідача відшкодувати завдані йому матеріальні збитки в розмірі 3979 грн. та моральну шкоду в сумі 25000 грн.

На зазначений позов відповідачем АТ "Акцент-Банк" був поданий відзив, в якому банк посилається на те, що 31 травня 2016 року було проведено нарахування процентів за користування кредитним лімітом у розмірі 35,26 грн. Станом на 1 червня 2016 року позивач закрив не всю заборгованість. До матеріалів справи не додана довідка банку про відсутність заборгованості. Поточна заборгованість позивача становить 801,31 грн. і складається з 34,29 грн. - заборгованості за процентами та 767,02 грн. - нарахованої пені. Позивачем не надано доказів надсилання на його адресу банком будь-яких вимог щодо погашення заборгованості, всі вимоги підписані не від імені АТ «Акцент-Банк». Умовами кредитного договору не передбачено стягнення моральної шкоди. Завдання банком позивачу моральної шкоди не доведено. Розмір майнової шкоди не обґрунтований. Лікування позивача може бути наслідком його участі у бойових діях. Враховуючи наведене, відповідач просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ "Акцент-Банк" відмовити.

Позивачем була надана відповідь на відзив, в якому зазначає, що у виписці, наданій банком, немає даних щодо нарахування відсотків, нарахування пені 767,02 грн. документально не підтверджено. Всі колектори, які до нього зверталися з приводу погашення боргу, діють від імені АТ "Акцент-Банк", тому вважає, що матеріальна та моральна шкода завдана йому саме відповідачем, оскільки ці дії стали причиною серцевого захворювання та створили дискомфортні умови життя для всієї родини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» явку свого представника всудове засідання не забезпечило, повідомлялося про час і місце розгляду справи.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають на наступних підстав:

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (на даний час назву змінено на Акціонерне товариство «Акцент-Банк») був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання 21.07.2020 року анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у А-Банку.

Відповідно до вказаного договору банк надав позивачу платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, якою відповідач користувався до червня 2016 року.

Згідно з наданою банком випискою по рахунку 31 травня 2016 року ОСОБА_1 були нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 35 грн. 26 коп.

Також за період з 01.07.2016 року по 01.04.2018 року позивачу нарахована пеня за прострочення кредиту в загальному розмірі 767,02 грн.

Станом на 15.10.2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ "Акцент-Банк" за карткою "Універсальна" склала 801,31 грн.

У зв`язку з нарахованою заборгованістю на адресу позивача періодично надходять листи з вимогою про погашення боргу.

13 грудня 2019 року між АТ "Акцент-Банк" та ТОВ ФК "Кредит-Капітал" укладено договір відступлення прав вимоги за № 23084367, відповідно до якого банк відступив ТОВ ФК "Кредит-Капітал" право вимоги за кредитними зобов`язаннями позивача.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» припинити будь-які дії, пов`язані зі стягненням з нього заборгованості, а також зобов`язати банк відшкодувати завдані йому матеріальні збитки в розмірі 3979 грн. та моральну шкоду в сумі 25000 грн.

Суд вважає такі позовні вимоги необґрунтованими з огляду на наступне:

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1, 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за статтею шостою якої визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею тринадцятою - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Так, статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

При цьому відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц).

Отже, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.

Суд враховує, що законом та укладеним між сторонами договором не передбачено такого способу захисту прав та інтересів як зобов`язання припинити будь-які дії, пов`язані зі стягненням заборгованості, про який просить позивач у своєму позові.

В даному випадку між сторонами існує спір, який виник з кредитних правовідносин, зокрема щодо сум, які підлягають сплаті за користування кредитним лімітом. При цьому позивач вважає свої зобов`язання перед банком припиненими.

З огляду на це, виходячи з аналізу статей 14, 16 ЦК України, суд вважає, що не є ефективним способом захисту зобов`язання банку припинити будь-які дії, пов`язані зі стягненням з позивача як позичальника заборгованості, оскільки не передбачає відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечує відновлення прав особи, що заявляє таку вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 626, 631 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Підстави для припинення зобов`язання визначені у главі 50 ЦК України (статті 599 - 609 ЦК України).

Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Аналіз наведених норм права свідчить, що ефективним способом захисту прав позивача є саме визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, укладеним у формі підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у А-Банку, а не зобов`язання банку припинити будь-які дії, пов`язані зі стягненням заборгованості.

Суд звертає увагу, що у справі відсутні будь-які належні дані, що при укладенні сторонами договору було погоджено сплату процентів та пені за користування позивачем кредитним лімітом.

Тож є слушними доводи позивача щодо безпідставного нарахування йому відповідачем процентів та пені за користування коштами на платіжній картці.

Між тим, позивачем вимоги щодо визнання припиненими його зобов`язань перед АТ "Акцент-Банк" не заявлялися.

Крім того, встановлено, що на час розгляду справи право вимоги за кредитними зобов`язаннями позивача відступлено банком ТОВ ФК "Кредит-Капітал", проти залучення якого до участі у справі в якості співвідповідача позивач заперечував.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання банку припинити будь-які дії, пов`язані зі стягненням з нього заборгованості, задоволенню не підлягають, оскільки це є неефективним способом захисту, не відновлює порушених прав позивача, жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Також суд вважає недоведеними позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду, позивач просив окрім зобов`язання банку припинити будь-які дії, пов`язані зі стягненням з нього заборгованості, зобов`язати відповідача відшкодувати завдані йому матеріальні збитки - вартість лікування в розмірі 3979 грн. та моральну шкоду в розмірі 25000 грн., яка полягає в створенні з боку відповідача несприятливих для його здоров`я психологічних обставин, проходженні ним лікування та реабілітації.

Однак позивачем не доведено завдання йому діями відповідача матеріальної та моральної шкоди.

Суд враховує, що умовами укладеного між сторонами договору, зокрема анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у А-Банку, не передбачено відшкодування банком клієнту збитків чи моральної шкоди.

В свою чергу відповідно до статті 1166 ЦК України, яка визначає підстави деліктної відповідальності, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, майнова шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Разом із тим, відсутні об`єктивні підстави вважати, що неправомірними винними діями банку завдано шкоду позивачу.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності договором або законом.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Так, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Слід відзначити, що нормами глави 71 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини сторін, не передбачено право клієнта вимагати від банку відшкодування завданих збитків та моральної шкоди, як і не передбачено відшкодування банком моральної шкоди умовами укладеного договору.

Отже, ні чинним законодавством, ні договором, укладеним між банком і ОСОБА_1 , не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди. Позивач не довів завдання йому моральної шкоди внаслідок винних дій відповідача. Договір, яким передбачена така відповідальність відповідача, між сторонами не укладався.

З урахуванням вищевикладеного, в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», про зобов`язання припинити дії, пов`язані зі стягненням заборгованості, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання:АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Дані відповідача: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», юридична адреса: м. Дніпро, вул. Батумська, 11, .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», юридична адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1 копр. 28, код ЄДРОПУ 35234236.

Дата складення повного судового рішення 22 травня 2020 року.

Суддя Н.Ю. Марченко