ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/6260/19 Головуючий суддя І інстанції Федорова О. В.
Провадження № 22-ц/818/2328/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря :Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 січня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Федорової О.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини

встановив:

04.10.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що перебувала з відповідачем в шлюбі, який був розірваний за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2018 року. Від шлюбу подружжя має доньку ОСОБА_3 , яка проживає з позивачкою.

Зазначила, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючі з 07.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Вказала, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на дитини її витрати на утримання доньки значно зросли, значні витрати позивач несе на лікування доньки, яка має захворювання резидуально-органічне ураження центральної нервової системи та ювенальний ідіопатичний артрит, недиференцирований варіант, актгивність 1 ст., НФС 0 ст. Дитина постійно потребує вживання ліків, вартість яких є значною.

Зазначила, що крім того, інші потреби дитини значно зросли, вона навчається у школі (гімназії), де за кожен місяць треба платити 200 гривень та 750 гривень на підручники та 500 гривень господарські потреби школи щоквартально, дитина відвідує додаткові уроки англійської мови (600 гривень на місяць), російської мови (800 гривень на місяць), математики (800 гривень на місяць). Крім того, дитина навчається у музичній школі, де один місяць навчання коштує 350 гривень на місяць. Наголосила, що вона за власні кошти придбала одяг дитині, вартість якого також включена до позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 , з урахуванням уточнення позовних вимог 04.11.2019 остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 3000 грн. щомісяця з дня пред`явлення нею позову, а також додаткові витрати, понесені на утримання дитини в сумі 18946,38 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 січня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, встановлених рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року по справі № 645/6733/18ц.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, та додаткові витрати понесені на утримання дитини в розмірі 13119,59 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визначити розмір аліментів у сумі 1109 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Вказав, що законодавець розрізняє мінімальний гарантований розмір аліментів та мінімальний рекомендований розмірі аліментів. При цьому присудження мінімального гарантованого розміру аліментів не залежить від будь-яких обставин, однак присудження мінімального рекомендованого розміру аліментів вимагає встановлення судом, що заробіток платника аліментів є достатнім, мінімальний рекомендований розмір аліментів для дітей віком від 6 до 18 років складає 2218 грн.

Зазначив, що судом першої інстанції призначено мінімальний рекомендований розмір аліментів, і при цьому не встановлено чи є заробіток відповідача достатнім для сплати аліментів у такому розмірі, навпаки судом було встановлено, що діяльність відповідача як ФОП припинено, стабільного доходу відповідач не має.

Вказав, що оспорюваним рішенням також стягнено з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, які стягуються з інших підстав, одна і та ж обставина не може слугувати підставою для додаткових витрат і для визначення збільшеного розміру аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Вказано, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2 , її представника - ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5 , перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позов позивачем частково доведено належними та допустимими доказами. Відповідач зобов`язаний надавати допомогу на утримання дитини відповідно до норм чинного сімейного законодавства, існує обов`язок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, інших аліментних зобов`язань, тощо не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За приписами статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні для забезпечення нормальних матеріальних умов для життя дитини, а в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у зареєстровану шлюбі з 07.08.2004 року.

Рішенням Фрунзенським районним судом м. Харкова від 31 жовтня 2018 року року шлюб між сторонами розірваний.

Від спільного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 з 02.09.2013 навчається у Харківській гімназії №14 Харківської міської ради Харківської області, вона також навчається у Дитячій музичній школі №15 ім. В.А.Моцарта.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року, за позовом ОСОБА_2 стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючі з 07.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

8 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Цим Законом були внесені зміни до Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Зі змісту ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, за наявності відповідних підстав, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Верховний Суд у постанові від 22.05.2019 року по справі № 201/15248/16-ц (61-4862ск18) дійшов висновку про те, що положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, які негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Проте, наявність таких особливих обставин та додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Тобто додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами, зокрема, у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

З матеріалів справи вбачається, що дитина ОСОБА_3 має хронічне захворювання, а саме: резидуально-органічне ураження центральної нервової системи та ювенальний ідіопатичний артрит, недиференцирований варіант, актгивність 1 ст., НФС 0 ст., у зв`язку з чим потребує системативного лікування, вживання відповідних ліків.

Позивачем до матеріалів справи долучені відповідні медичні виписки з історії хвороби дитини, що підтверджують наявність вказаних хронічних захворювань, а також призначення медичного лікування дитині, та докази придбання ліків (засвідчені копії фіскальних чеків, квитанцій касового ордеру, товарних чеків) на загальну суму 26239,18 грн. (а.с. 31- 90, 117-124).

Зазначив, що судом першої інстанції призначено мінімальний рекомендований розмір аліментів, і при цьому не встановлено чи є заробіток відповідача достатнім для сплати аліментів у такому розмірі, навпаки судом було встановлено, що діяльність відповідача як ФОП припинено, стабільного доходу відповідач не має, що згідно до вказаної норми закону надає підстави суду призначити фіксовану суму аліментів, але не свідчить про те, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у присудженому судом розмірі. Як пояснила представник відповідача і цю обставину визнала позивачка, відповідач де факто продовжує свою діяльність, розпродаючи залишки товару.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відхилення посилань відповідача у відзиві на позов щодо неналежності доказів, наданих позивачем на підтвердження придбання ліків, а саме товарних чеків ФОП ОСОБА_6 , яка, за твердженням останнього, не має такого виду економічної діяльності, як продаж ліків. Вказане спростовується наданими позивачем доказами, зокрема засвідченими копіями: ліцензії Державної служби України з лікарських засобів, виданої ФОП ОСОБА_6 , витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 17.12.2013 року щодо ФОП ОСОБА_6 , свідоцтва платника єдиного внеску від 17.12.2013 року, які свідчать про те, що одним з видів діяльності ФОП ОСОБА_6 була роздрібна торгівля лікарськими засобами.

З урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 141 СК України, розмір витрат на лікування, понесення яких позивачем доведено наданими належними та допустимими доказами, які позивач просить стягнути з відповідача, складає 13119,59 грн. (26239,18 / 2).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були дослідженні у судовому засіданні, а також вірно застосував норми права до спірних правовідносин. Доводи скарг за своїм змістом є тими запереченнями проти позову, які вже були перевірені судом та їм було надано належну оцінку.

У мотивувальній частині рішення суд першої інстанції правильно зазначив фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; надана обґрунтована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, які мають юридичне значення по справі, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких звернувся позивач; мотиви застосування норм права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_3 в сумі 13119,59 грн.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 80 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 184 СК України суд може встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також при наявності інших обставин, які мають суттєве значення.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що діяльність ФОП ОСОБА_1 припинено.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Доводи щодо можливості батька або матері надавати дитині відповідного розміру утримання не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, проте такі доводи, безумовно, перевіряються та враховується судом при визначенні розміру аліментів, оскільки батьки мають рівні права та обов`язки по утриманні дітей.

ОСОБА_1 в порушення процесуальних вимоги ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України суду не надав доказів того, що він не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі матеріалами справи не спростовуються і відповідних доказів він не надав суду, тому ці доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє.

Висновки суду першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України належним чином вмотивовані, відповідають встановленим судом обставинам справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, та наведеним нормам матеріального права, і доводами скарги не спростовані.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 червня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В. Котелевець.