_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/1941/20
Провадження № 2/947/1861/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі - Шпак К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, суд -

ВСТАНОВИВ:

31.01.2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в загальному розмірі 31749 грн. 07 коп., а також витрати на оплату судового збору в розмірі 2102 грн.00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 08.11.2016 року о 20 годині 40 хвилин в м. Одесі по вул. Академіка Вільямса, 71 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 Внаслідок ДТП автомобіль «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення ДТП не була застрахована, потерпіла особа звернулась до МТСБУ з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі звіту про визначення вартості відновлювального ремонту спричиненого автомобілю потерпілої особи складено наказ про виплату страхового відшкодування потерпілій особі. Відповідно до вимог закону позивачем було виплачено страхове відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 30449,07 грн., крім того витрати на послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку завданого автомобілю потерпілій особі в розмірі 1300,00 грн. Таким чином, загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складають 31749,07 грн, які представник позивача просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2020 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 10.02.2020 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Представник позивача адвокат Сечко С.В. у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, надав суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, пояснивши, що дійсно він є винним у дорожньо-транспортної пригоді, яка сталась 08.11.2016 року, у лютому 2020 року на його адресу надійшла письмова вимога МТСБУ компенсувати у добровільному порядку витрати, понесені у зв`язку з страховими виплатами, відповідач не проти стягнення з нього на користь потерпілої особи ОСОБА_2 страхового відшкодування, але заперечує проти суми в розмірі 31749,07 грн., вважає її завищеною, без врахування фізичного зносу транспортного засобу потерпілої особи, не згоден з висновками, викладеними у Звіті ФОП «Нікотін» від 02.12.2016 року, на питання суду про призначення експертизи, відмовився, посилаючись на незадовільний матеріальний стан та недоцільність її призначення, в позовних вимогах просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Воронюк М.О. до судового засідання з`явився, підтримав пояснення відповідача, надані у судовому засіданні, а також його письмові пояснення на позовну заяву МТСБУ, залучені до матеріалів справи, посилаючись на те, що позовні вимоги МТСБУ є необґрунтованими, недоведеними, оскільки на його думку, єдиним доказом доведення розміру збитків може бути висновок експерта, тому просив відмовити позивачу у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідача та його представника, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що 08.11.2016 року о 20 годині 40 хвилин в м. Одесі по вул. Академіка Вільямса, 71 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля «ВАЗ 2107», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 275 гривень 60 копійок. ОСОБА_1 був присутній при розгляді адміністративної справи, з протоколом про адміністративне правопорушення був згоден, вину у вчиненому адміністративному правопорушенні визнав у повному обсязі. Вказана постанова набрала законної сили 15.12.2016 року. /а.с.6/.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язкова для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з частиною 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вказані вище обставини доказуванню не підлягають.

Отже, в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Toyota Camry", державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 (а.с.4), зазнав механічних пошкоджень.

За інформацією МТСБУ на момент настання ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, та встановлено, що автомобіль ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1 , належить власнику ОСОБА_3 .

Нормами ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Зі статті 5 зазначеного Закону вбачається, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 14.11.2016 року ОСОБА_2 , який на момент ДТП керував автомобілем «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_2 , звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. (а.с.7)

За приписами ч.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією i здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як випливає з вимог пункту 40.3 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 не була застрахована при використанні транспортного засобу «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1 , за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_2 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що вбачається із Поліса № АЕ/ 6748424, виданого ТДВСК « Київ Ре» . /а.с.10/.

ОСОБА_2 звернувся до Моторне (транспортного) страхового бюро України із повідомленням від 14.11.2016 року про дорожньо-транспортну пригоду та заявою від 28.11.2016 року про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок АТ «Укрсиббанк». /а.с.7,9/

Згідно п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники.

Судом встановлено, що уповноважена особа, член МТСБУ, страхова компанія - СК «Країна» уклала договір про надання експертних і інформаційних послуг з ФОП ОСОБА_4 з метою визначення ринкової вартості та вартості відновлювального ремонту автомобіля "Toyota Camry", який належить потерпілої особі ОСОБА_2 , що вбачається з графи мета оцінки, наданого до суду Звіту від 02.12.2016 року.

Згідно Звіту ФОП ОСОБА_4 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу за № 2100-11-16 від 02.12.2016 року, ринкова вартість автомобіля "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_2 , за станом до ДТП, визначена з використанням порівняльного підходу становить 130354 грн. 08 коп.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена з використанням витратного підходу, станом на 25.11.2016 року складає: 32845 грн.35 коп. /а.с.13-15/.

Суд зауважує, що під час розгляду цієї справи, суд з метою визначення вартості матеріального збитку (реального збитку) бере до уваги оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, викладену у Звіті про оцінку колісного транспортного засобу № 2100-11-16 від 02.12.2016 року, виходячи з того, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Пунктом 2.4 Методики визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з п. 8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції та Фонду держмайна від 24.11.2003р. № 142/5/2092 (далі - Методика), калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ.

На а.с.33 є протокол огляду технічного засобу від 25.11.2016 року, в якому було зазначено інформація щодо водія та технічні параметри автомобіля, а також вказано детальний опис пошкоджень та назви деталь.

Із вищевказаного Звіту вбачається, що дослідження пошкодженого автомобіля "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_2 , проводилось 25.11.2016 року, в світлу пору доби, за адресою:м.Одеса, вул.Атамана Головатого, 47, при огляді був присутній володілець пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 , інший учасник ДТП ОСОБА_1 на огляд не з`явився, було направлено електронне повідомлення /телеграма/ через відділ поштового зв`язку № 1, вул.Садова, 10 на ім`я ОСОБА_1 , датоване 23.11.2016 року о 11.56.54/а.с.20/. Неявка відповідача не перешкоджає проведенню огляду, оскільки п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 року передбачено, що лише у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

За правилами п. 5.5. Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.

Суд вважає, що вищевказані вимоги було дотримано оцінювачем при огляді автотранспортного засобу.

Отже, оцінка вартості пошкодженого майна була проведена ФОП ОСОБА_4 на замовлення МТСБУ, оцінювач на власний розсуд оглянув пошкоджений ТЗ, описавши виявлені ними порушення. З огляду на те, що представником відповідача взагалі не надано доказів на спростування того обсягу пошкоджень, що були визначені оцінювачем, зокрема порівняльної таблиці, або детального дослідження пошкоджень, клопотання про призначення експертизи, або інших доказів на захист його правової позиції, тому суд позбавлений можливості встановити правильність тверджень сторін, з огляду на відсутність належних доказів, тому з урахуванням принципу змагальності, суд доходить висновку, що відсутні підстави для сумніву щодо правильності визначення необхідного обсягу ремонтних робіт і їх вартості.

Судом не встановлено обставин недотримання вимог закону оцінювачем ОСОБА_4 при складанні Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 2100-11-16 від 02.12.2016 року, або обставин, які виключають його участь у проведенні дослідження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. № 2658-III, оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є професійним оцінювачем, зокрема із Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 2100-11-16 від 02.12.2016 року вбачається, що він має вищу автотехнічну освіту, стаж роботи з 2009 року, кваліфікацію оцінювача (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 8112 від 02.03.2010 року, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 12.12.2009 року, свідоцтво про підвищення кваліфікації оцінювача від 01.04.2016 року), та Сертифікат суб`єкту оціночної діяльності ФДМУ № 659/16, який діє до 31.08.2019 року.

Судом було перевірено Державний реєстр оцінювачів, з якого вбачається, що ОСОБА_4 є діючим оцінювачем.

Доводи представника відповідача про те, що Звіт оцінювача, виконаний на замовлення позивача МТСБУ не може бути прийнятий у якості належного і допустимого доказу, також спростовуються наступним.

Статтею 76 діючого ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 83 діючого ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За приписами ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Питання призначення експертизи стороною відповідача ні на час ДТП, ні при вирішенні питання виплат МТСБУ, ні при розгляді справи судом не поставало.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Суд вважає, що належними і допустимими доказами доведений безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між завданими збитками і діями відповідача. Зокрема, постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, якою доведена вина ОСОБА_1 і вона полягає у порушенні п. 13.1. Правил дорожнього руху України - недотримання безпечної дистанції внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 , зі слів відповідача вказаний автомобіль внаслідок удару винесло на зустрічну смугу руху, ОСОБА_1 свою вину (своє внутрішнє ставлення) до причин ДТП, яка полягає у порушенні цих правил визнав. Також, візуальним оглядом транспортного засобу професійним оцінювачем описані пошкодження автомобіля, під час розгляду справи ці пошкодження відповідачем не спростовані, Звіт про оцінку містить детальний розрахунок збитку, ремонтну калькуляцію і фотографії пошкодженого КТЗ./а.с.18-19/

З урахуванням того, що матеріалами справи підтверджений безпосередній причинний зв`язок між винними діями особи, які стали причиною ДТП і наслідками дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, беручи до уваги всі докази, що є у справі в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди.

Крім того, за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує, у встановленому законом порядку, оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Позивачем було виплачено власнику автомобіля «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_2 , суму відшкодування в розмірі 30449 грн. 07 коп., завданого внаслідок ДТП, що підтверджується платіжним дорученням № 1635 рв від 28.02.2017 року, а також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1300 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 99/СВ/2017 від 28.11.2017 року. /а.с.21-24/.

Виплата страхового відшкодування була здійснена Моторно (транспортним) страховим бюро України на підставі звіту № 2100-11-16 від 02.12.2016 року, наказу № 1635 від 27.02.2017 року та довідки № 1 від 022.02.2017 року, що підтверджується платіжними доручення.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною другої статті 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою.

Так, відповідно до п.19 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Проте, виплатою потерпілому ОСОБА_2 страхового відшкодування, МТСБУ фактично визнало дану подію, як страховий випадок.

Оскільки позивач виплатив грошові кошти на відшкодування завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків, він має право регресної вимоги до відповідача на відшкодування понесених збитків.

Згідно ст.38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст.1191 ЦК України - особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги /регресу/ до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Тому, відповідно до ст.1191 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати на користь ОСОБА_2 у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання чи утримування якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

28.08.2019 року позивачем було направлено відповідачу Лист-претензію № 1080 МТСБУ/АГ, проте на момент подачі позову відповідач не відшкодував у добровільному порядку завдані збитки у розмірі 31749,07 грн. (а.с.27).

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є винним у скоєнні ДТП, між його діями та шкодою, завданою власнику автомобіля "TOYOTA" державний номер НОМЕР_2 , є безпосередній зв`язок, така шкода була відшкодована МТСБУ, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню в порядку регресу сума страхового відшкодування, виплачена потерпілій особі у розмірі 30449,07 грн. та витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 1300,00 грн., як з водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява № 4909/04, п. 58 Рішення) повторюється, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, п. 29).

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши приписи законодавства України та практику Верховного суду у спірних правовідносинах, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 2102,00 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням №9795119 від 20.01.2020р. (а.с. 1).

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.1187,1191 ЦК України, ст.ст. 22,38, 39,41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (адреса: 02154, м. Київ, вул.Русанівський бульвар, буд.8, , р/р НОМЕР_4 в АТ «Укрексімбанк, м.Київ, МФО 322313) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 31749 /тридцять одна тисяча сімсот сорок дев`ять/ гривень 07 / сім/ копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (адреса: 02154, м. Київ, вул.Русанівський бульвар, буд.8, , р/р НОМЕР_4 в АТ «Укрексімбанк, м.Київ, МФО 322313) витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 /дві тисячі сто дві/ гривні 00 /нуль/ копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено та підписано 04.06.2020 року.

Суддя Гниличенко М. В.