КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7630/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020року місто Київ

справа № 753/4720/19

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Муранової-Лесів І.В., повний текст рішення виготовлено 28 лютого 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останньої на свою користь 102431,51 грн. у рахунок відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 21 квітня 2018 року представниками Бориспільського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» при проведені перевірки дотримання споживачами Правил роздрібного ринку електричної енергії, за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено факт порушення п.7.6. ПРРЕЕ - самовільного підключення споживачем струмоприймачів та приєднання струмоприймачів поза розрахунковими засобамикомерційного обліку без договору.

Вказував, що самовільне підключення до мережі ПрАТ «Київобленерго» поза засобом обліку електроенергії було здійснено відкритим способом, електрична енергія, що споживалася не враховувалася та не оплачувалася.

Зазначав, що було проведено огляд електромереж до місця підключення та зафіксовано факт самовільного підключення без договору.

Посилався на те, що працівниками Бориспільського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» складено акт про порушення Правил користування електричною енергією №К039224.

Вказував, що на засіданні комісії по розгляду актів про порушення правил роздрібного ринку 16 травня 2018 року, був присутній представник відповідача, яка визнала правопорушення, надала копії паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , копію техпаспорту та копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

Позивач зазначав, що відповідно до розділу 3 «Методики обчислення розміру відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення» затвердженою постановою НКРЕ від 04 травня 2006 року№562, відповідачу нараховано суму спричинених збитків в розмірі 102431,51грн. та виставлено рахунок.

Вказував, що відповідачу протокол №142 від 21 квітня 2018 року і повідомлення про оплату вручено особисто, складений акт №К039224 від 21 квітня 2018 року відповідачем не оскаржено.

Посилався на те, що відповідач, яка користується електричною енергією без договору, безобліково, всупереч вимогам чинного законодавства, добровільно суму заборгованості не сплатила, а тому позивач просить стягнути з останньої суму збитків.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року позов ПрАТ «Київобленерго»задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Київобленерго» в рахунок відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії 87531,52 грн.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Київобленерго» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1641,49 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила змінити рішення, надавши розстрочення виконання судового рішення на строк 10 місяців.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та які підтверджуються документами, копії яких були додані нею до клопотання від 26 грудня 2019 року про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: щодо її статусу внутрішньо переміщеної особи та матеріального становища.

Вказувала, що у своєму клопотанні від 26 грудня 2019 року, серед іншого, враховуючи її статус внутрішньо переміщеної особи та скрутне матеріальне становище, хворобу її матері, яка є людиною похилого віку (78 років), вона просила суд надати розстрочення виконання судового рішення на 1 рік.

Зазначала, що 18 лютого 2020 року нею було подане ще одне клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, у якому вона крім іншого, просила суд надати розстрочення виконання судового рішення на строк 10 місяців, однак, у наданні розстрочення виконання судового рішення судом було відмовлено.

15 липня 2020 року від позивача ПрАТ «Київобленерго» надійшов відзив, в якому останній зазначав, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником нежитлового приміщення-сіносховища, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95418234 від 23 серпня 2017 року та технічним паспортом на сіносховище.

21 квітня 2018 року працівниками Бориспільського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» був складений акт про порушення №К039224, відповідно до якого було виявлено за адресою: АДРЕСА_1 порушення п.7.6 ПРРЕЕ - самовільне підключення споживачем струмоприймачів та приєднання струмоприймачів поза розрахунковими засобами комерційного обліку без договору.

Вказаний акт відповідачем не оскаржувався.

Відповідно до ч.3 п. п.1.1.2 та п. 8.2.5. ПРРЕЕ, акт про порушення - це документ установленої форми, який складається для фіксації факту правопорушення споживачем Правил ПРРЕЕ та який є підставою для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. У разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача або представника споживача оформлюється акт про порушення.

16 травня 2018 року ПрАТ «Київобленерго» було проведено засідання комісії по розгляду актів про порушення правил роздрібного ринку, за участю представника відповідача, яка не заперечувала проти вини ОСОБА_1 та складено протокол №142 засідання комісії по розгляду акту про порушення правил користування електроенергією від 21 квітня 2018 року.

Відповідно до розділу 3 «Методики обчислення розміру відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення» затвердженою постановою НКРЕ від 04 травня 2006 року №562, яка була чинною до 18липня 2019 року, відповідачу нараховано суму спричинених збитків у розмірі 102431,51 грн. та виставлено рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем сплачено частину нарахованого відшкодування в розмірі 14900,00 грн., що підтверджується квитанцією №20 від 10 липня 2018 року та актом звіряння рахунків від 04 лютого 2020 року.

З акту звіряння рахунків від 04 лютого 2020 року вбачається, що даний акт складено між ПрАТ «Київобленерго» та фізичною особою ОСОБА_1 , про те, що станом на 31 січня 2020 року сальдо розрахунків між сторонами становить 87531,52 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПрАТ «Київобленерго», суд першої інстанції виходив з того наявності підстав для стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 87531,52 грн.

Також суд першої інстанції не вбачав підстав для розстрочення виконання судового рішення, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження її доводів щодо скрутного матеріального стану та вказував на те, що наявні у матері відповідача захворювання, самі по собі не свідчать про неможливість виконання рішення суду.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Київобленерго» в рахунок відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії у розмірі 87531,52 грн. та судового збору в сумі 1641,49 грн. сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для розстрочення виконання судового рішення, з огляду на наступне.

За змістом п.п.1, 2 ч.7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Частиною 1 ст.267 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Суд може розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

У силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2019 року відповідач подала до суду клопотання, в якому просила надати їй розстрочення виконання судового рішення на 1 рік.

Клопотання обґрунтовувала тим що вона є внутрішньо переміщеною особою, має скрутне матеріальне становище. Зазначала, що її мати ОСОБА_2 , проживає у місті Костянтинівка Донецької області, є людиною похилого віку (78 років), хворіє на лімфолейкоз (онкологічне захворювання крові, що уражає лімфоїдний росток кровотворення та належить до групи хронічних лейкозів) та потребує постійного медичного нагляду.

До вказаного клопотання відповідачем було додано: копію свідоцтва про її народження, копію паспорту матері ОСОБА_2 , копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 2019 року, копію свідоцтва про укладення шлюбу відповідача з ОСОБА_3 , копії посадочних документів, копію консультативного висновку спеціаліста від 21 грудня 2018 року, копію квитанції №20 від 10 липня 2018 року на суму 14900 грн.

18 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, в якому, враховуючи її статус внутрішньо переміщеної особи та скрутне матеріальне становище просила надати їй розстрочення виконання судового рішення на строк 10 місяців.

До вказаного клопотання відповідачем було додано акт звіряння розрахунків від 04 лютого 2020 року.

Разом з тим, надані до клопотань від 26 грудня 2019 року та від 18 лютого 2020 року документи не свідчать про складний матеріальний стан ОСОБА_1 .

При цьому, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження розміру отриманих нею доходів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що консультативний висновок спеціаліста від 21 грудня 2018 року про наявність у матері відповідача захворювання, сам по собі не свідчить про неможливість виконання рішення суду відповідачем.

Доказів про те, що відповідач понесла або несе витрати на лікування матері та у яких розмірах, ОСОБА_1 надано не було, а присвоєння останній статусу внутрішньо переміщеної особи не є підставою для розстрочення виконання судового рішення.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що у власності відповідача наявне нерухоме майно, загальною площею 981,8 кв.м право власності на яке вона отримала за договором купівлі-продажу від 23 серпня 2017 року.

Таким чином, суд першої інстанції надав вірну оцінку доказам, наданих відповідачем та дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для розстрочки виконання рішення суду у даній справі.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частини перша та друга статті 18 ЦПК України).

Виконання судового рішення у цивільних позовах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, відповідач не позбавлена можливості завернутись до суду, який розглядав справу з відповідною обґрунтованою заявою про розстрочення виконання рішення суду на стадії його виконання.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: