Справа № 361/3868/18
Провадження № 2/361/109/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Латенко Л.П., Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Погребської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна про скасування рішення, визнання недійсним договору дарування, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстраційного запису та визнання права власності на частку в майні в порядку спадкування за законом,

установив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Погребської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. про скасування рішення, визнання недійсним договору дарування, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстраційного запису та визнання права власності на частку в майні в порядку спадкування за законом.

Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що у 1960 році його батьком ОСОБА_4 було збудовано житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

02 червня 1967 року між ОСОБА_4 та матір`ю позивача ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Погребської сільської ради Броварського району Київської області складено актовий запис за №6.

Факт родинних зв`язків підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 23 червня 2015 року.

За час подружнього життя батьків житловий будинок зазнав значних змін внаслідок спільних трудових та грошових затрат ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , значно збільшилася його площа та вартість, зменшився відсоток зносу.

Таким чином, житловий будинок загальною площею 82,7 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м., з господарськими та побутовими будівлями і спорудами: житловий будинок - літ. «А», гараж - літ. «Б», навіс - літ. «В», сарай - літ. «Г», літня кухня - літ. «Е», вбиральня - літ. «Є», погріб - літ. «Ж», навіс - літ. «З», колодязь - літ. «К», тротуар - літ. «Т», огорожа - літ. «N», будівельною вартістю: 348588 грн. 00 коп., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка загальною площею 0,250 га, цільове призначення - для здійснення житлового будівництва, вартістю: 916478 грн. 00 коп., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

З огляду на це ОСОБА_7 була власником Ѕ частки спірних житлового будинку та земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65-ти років померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 07.03.2018 р.

На момент смерті матері позивач, його брати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також батько ОСОБА_4 проживали разом з нею та прийняли спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, що підтверджується довідкою Погребської сільської ради №613 від 24.05.2006 р., про постійне проживання спадкоємців з померлою.

Разом з тим, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину ними не подавалася.

Після смерті матері позивачу, як спадкоємцю першої черги, що прийняв спадщину в порядку постійного проживання зі спадкодавцем, належала 1/8 частка в спадковому майні. Така ж частка (1/8) належала його братам - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та батьку - ОСОБА_4

У 2010 році батько позивача ОСОБА_4 звернувся до Погребської сільської ради Броварського району Київської області із заявою про оформлення свого права власності на житловий будинок.

На підставі цього 23 вересня 2010 року виконавчий комітет Погребської сільської ради прийняв рішення «Про оформлення права власності», яким вирішив: оформити право власності на житловий будинок загальною площею 83,0 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м., з надвірними будівлями і спорудами: гараж, навіс, сарай, літня кухня, погріб, вбиральня, навіс, колодязь, огорожа, тротуар, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на ОСОБА_4

15.10.2010 р. ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено реєстраційний запис за №842 (книга 3).

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 порушив майнові права та законні інтереси позивача, як спадкоємця першої черги, що прийняв спадщину.

21 листопада 2012 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 за договором дарування житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, оскільки ОСОБА_4 був власником лише 5/8 частини будинку (належна йому частка у праві спільної сумісної власності + частка в спадковому майні, яку він набув у порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 ), укладати правочин, спрямований на відчуження усього будинку він не міг.

Розмір земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, у договорі дарування від 21.11.2012 р. не вказаний, відомості про цю земельну ділянку (кадастровий номер :01:029:0080) в публічній кадастровій карті України - відсутні, власник земельної ділянки у договорі дарування не зазначений.

З огляду на це земельна ділянка, на якій розташований будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , взагалі не є об`єктом цивільних прав (ст. 79-1 Земельного кодексу України) та не могла бути відчужена за договором дарування. Зазначений договір був укладений з порушенням встановлених законом істотних умов.

Незважаючи на це, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. посвідчила договір дарування житлового будинку, хоча відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» вона була зобов`язана відмовити у вчиненні нотаріальної дії.

Отже, зміст договору дарування, укладеного 21.11.2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , суперечить актам цивільного законодавства, що відповідно до ст. 215 ЦК України є підставою його недійсності.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

07 липня 2015 року за №393/2015 була відкрита спадкова справа ОСОБА_4 . На підставі постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті позивач та його брат ОСОБА_3 прийняли спадщину. ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3

18.04.2018 р. позивач отримав лист від завідувача Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Юхти Л.М., з якого й дізнався про спірний договір дарування від 21 листопада 2012 року.

За життя ОСОБА_4 заповіту не склав, про відмову від спадщини протягом строку, встановленого у ст. 1270 ЦК України позивачем заявлено не було.

Отже, наразі спадкоємцями спірного майна у рівних частинах (1/3) є позивач та його брати: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відтак, оскільки він фактично прийняв спадщину та має на неї законне право, вважає за необхідне задовольнити позов та визнати за ним право власності на 1/3 частку в спадковому майні.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд скасувати рішення виконавчого комітету Погребської сільської ради «Про оформлення права власності» №161 від 23 вересня 2010 року, визнати недійсним договір дарування №3362, укладений 21 листопада 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5 від 15.10.2010 р., скасувати реєстраційний запис №842 в книзі 3, внесений 15.10.2010 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, визнати право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку в спадковому майні в порядку спадкування за законом, а саме: право власності на 1/3 частку в житловому будинку загальною площею 82,7 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м., з господарськими та побутовими будівлями і спорудами: житловий будинок - літ. «А», гараж - літ. «Б», навіс - літ. «В», сарай - літ. «Г», літня кухня - літ. «Е», вбиральня - літ. «Є», погріб - літ. «Ж», навіс - літ. «З», колодязь - літ. «К», тротуар - літ. «Т», огорожа - літ. «N», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також право власності на 1/3 частку в земельній ділянці загальною площею 0,250 га, цільове призначення - для здійснення житлового будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі 7 036 грн. 09 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Також, просив суд застосувати строки позовної давності.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача Погребської сільської ради Броварського району Київської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, направили до суду лист про розгляд справи у відсутність представника.

В судове засідання третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що двоюрідно сестрою позивача, до 1966 року спірний житловий будинок був цегляним, мав три кімнати, на подвір`ї крім хати нічого не було, потім побудували сарай, погріб, добудували веранду, змінили дах та вікна. З дозволу батьків ОСОБА_1 побудував гараж за власні кошти. Спору щодо майна не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що є двоюрідним братом позивача, на подвір`ї була стара хата, до якої у 80-х роках добудували веранду та змінили дах, позивач з дозволу батьків збудував двоповерховий гараж, в ньому є газ, світло. За життя батьків спорів щодо майна не було. В 2000 році позивачу не дали можливості переоформити гараж, був скандал із відповідачем ОСОБА_2 , через тиждень пропали документи. Хата належала померлому батьку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що є двоюрідним братом, померлими батьками позивача в 60-80-ті роки було добудовано веранду, змінено дах, з будинку забрали піч, поставили котел. Позивач збудував гараж цегляний, утеплений. Господарем був покійний батько, після смерті якого позивача до будинку не впустили, змінили двері.

В судовому засідання свідок ОСОБА_13 показала, що є дружиною відповідача ОСОБА_2 , проживає в будинку з 2005 року, до смерті матері в хаті проживали сини ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , батько дарував хату добровільно. Спорів щодо майна не було, позивач участі у будівництві будинку не приймав, понад 10 років у ньому не проживає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що є племінником відповідачі, проживає поряд, спірний будинок будував батько позивача, було добудовано веранду, побудовано кухню, гараж, сарай, в 2006 році добудовано терасу, в 2012 році - змінено вікна. Позивач у спірному будинку не був 10 років.

Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. від 21.11.2012 р. за реєстром №3362, відповідачу ОСОБА_2 належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а .с .71-72 том І).

У вказаному жилому будинку зареєстровані: ОСОБА_2 , 1967 року народження (власник будинку), ОСОБА_17 , 2006 року народження (син власника будинку), ОСОБА_1 , 1972 року народження (брат власника будинку).

У вказаному будинку постійно проживають: ОСОБА_2 , 1967 року народження (власник будинку), ОСОБА_13 , 1972 року народження (дружина власника будинку), ОСОБА_16 , 1993 року народження (старший син власника будинку), ОСОБА_18 , 1985 року народження (цивільна дружина старшого сина), ОСОБА_19 , 2017 року народження (внучка власника будинку), ОСОБА_17 , 2006 року народження (менший син власника будинку).

Згідно довідки Погребської сільської ради Броварського району Київської області від 05.03.2018 р. №133, позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак з 2004 року, проживає по АДРЕСА_3 а.с.189 том І).

Вищевказане також підтверджується актами депутата Погребської сільської ради Броварського району Київської області по виборчому округу №10 Бруєнка С. П . про підтвердження фактичного місця проживання від 04.03.2018 р., 16.03.2018 р. та 10.09.2018 р. (а.с.186-188 том І).

Згідно відповіді Броварської районної державної нотаріальної контори №1443/02-14 від 18042018, після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину прийняли: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , видані свідоцтва на спадщину на грошові вклади, земельну ділянку 0,9120 (0,5311 га та 0,3809 га), а також на земельну частку (пай) 0,2425 га. Інших заяв щодо оформлення спадкових прав на інше майно не надходило. Після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцями: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 , надано документи щодо оформлення спадкових справ на 1/3 частку земельної ділянки 0,5311 га, на 1/3 частку земельної ділянки 0,3809 га, на 1/3 частку земельної ділянки 0,0981 га. Інші документи на майно померлого не надано (а.с.148 том І зворотна сторона).

Позовна заява та додатки до неї не містять належних та допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_1 на момент смерті матері проживав з нею у спірному будинку, а відтак, є таким, що належним чином не прийняв спадщину після смерті матері, втративши право на свою частку.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою-шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 не надав до суду жодних належних та допустимих доказів, що оскаржуваний правочин, договір дарування №3362, укладений 21 листопада 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , вчинявся у стані цивільної недієздатності, не надав доказів, що волевиявлення учасника правочину було не вільним і не відповідало його внутрішній волі, оскільки правочин було вчинено у формі, встановленій законом. Крім цього, правочин було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також позивач не надав доказів, що правочин, що вчинявся батьком, суперечив правам та інтересам його малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доказів пропущення строку звернення до суду з поважних причин, позивачем не надано, а судом не здобуто.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2020 року було задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на спірне нерухоме майно (а.с.86-87 том ІІ).

Відповідно до п.п. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2020 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 257, 267 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 158, 258-259, 263-265, 350, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Погребської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна про скасування рішення, визнання недійсним договору дарування, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстраційного запису та визнання права власності на частку в майні в порядку спадкування за законом - відмовити.

Забезпечення позову, накладене ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2020 року в справі №361/3868/18 (провадження №2/361/109/20) за позовом ОСОБА_1 до Погребської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна про скасування рішення, визнання недійсним договору дарування, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстраційного запису та визнання права власності на частку в майні в порядку спадкування за законом, - скасувати.

Зняти арешт з житлового будинку загальною площею 82,7 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами: житловий будинок - «А», гараж - «Б», навіс - «В», сарай - «Г», літня кухня - «Е», вбиральня - «Є», погріб - «Ж», навіс - «3», колодязь - «К», тротуар - «Т», огорожа - «N», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський