№ 207/2712/18
№ 2/207/690/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Кам`янське .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Крупновій І.М. , за участю представника позивача Багмент Д.С. , перекладача Дігтяренко Л.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське справу № 207/2712/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми ,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою , у якій просило стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 113101 гривня 07 копійок , оскільки 8 серпня 2007 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Відповідач отримав кошти , але своїх зобов`язань у повному обсязі не виконав .

У судовому засіданні представник позивача Багмет Д.С. заявлений позов підтримала повністю та пояснила , що 8 серпня 2007 року між відповідачем ОСОБА_2 та банком був укладений договір , відповідно до якого відповідач підписав Заяву про надання кредиту та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Відповідач був ознайомлений з правилами надання банківських послуг . Відповідач активно користувався кредитною карткою . Останнє поповнення відповідача на кредитну картку було 25 грудня 2013 року у розмірі 340 гривень 00 копійок , а 26 вересня 2014 року був здійснений переказ коштів з карти на карту , це свідчить про те , що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківського кредиту . Станом на 9 квітня 2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 113101 гривня 07 копійок , яка складається із : заборгованості по кредиту - 3978 гривень 10 копійок ; заборгованості за відсотками за період з 8 серпня 2007 року по 31 липня 2017 року - 109122 гривні 97 копійок .

Відповідач ОСОБА_2 заявлений позов не визнав і пояснив , що між ним та банком ніякого договору укладено не було , була заповнена лише Заява , з якої не вбачається , яку суму він отримав та на яких умовах . В Заяві зазначені лише його анкетні дані . З умовами надання кредиту його не було ознайомлено належним чином , про що свідчить відсутність підпису на документах . Грошові кошти він отримував , але не у тих розмірах , які зазначає позивач у позові . Більше того , як зазначено у розрахунках заборгованості , кілька разів змінювалась процентна ставка по кредиту , про що його ніхто не повідомляв . Процентна ставка змінювалась в односторонньому порядку . Останні платежі він здійснював десь у 2013 - 2014 роках , коли мав можливість сплачувати кредит . З розрахунком заборгованості за кредитним договором не згоден та вважає , що заборгованість за відсотками взагалі нарахована безпідставно та не відповідає дійсності . У зв`язку із скрутним матеріальним станом не мав можливості сплачувати кредит , тому позивач утримував кошти за користування кредитом з його картки , на яку отримував пенсію .

Суд , вислухавши пояснення представника позивача , відповідача та його перекладача , вивчивши матеріали справи , вважає , що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав .

У судовому засіданні встановлено , що 8 серпня 2007 року відповідач ОСОБА_2 підписав Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» ( а.с. 16 ) .

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України 2003 року зміст договору становлять умови (пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови , які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства .

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України 2003 року договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору . Істотними умовами договору є умови про предмет договору , умови , що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду , а також усі ті умови , щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди .

Згідно ст. 1054 ЦК України 2003 року за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором , а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика) , якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору . Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом .

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі .

Згідно ч. 1 , 2 ст. 207 ЦК України 2003 року правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах , у листах , телеграмах , якими обмінялися сторони . Правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного , електронного або іншого технічного засобу зв`язку . Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі , якщо він підписаний його стороною (сторонами) .

Згідно ст. 1049 ЦК України 2003 року позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками , у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором .

Статтею 526 ЦК України 2003 року передбачено , що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом .

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те , що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним , тому позивач повинен був надати суду докази у підтвердження даних обставин , а також довести розмір заборгованості , яку просить стягнути з відповідача .

Як вбачається з тексту Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 8 серпня 2007 року , в ній зазначено особисту інформацію відповідача , а саме : прізвище , ім`я по-батькові, серію та номер паспорта , дату народження , ідентифікаційний код , адресу проживання , адресу реєстрації , номери засобів зв`язку , тощо .

Крім того , у бланку Заяви не передбачено зазначення позичальником бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою .

Таким чином , посилання позивача , що відповідач був належним чином ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг , згідно заяви своїм підписом приєднується і зобов`язується виконувати умови , викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг , тарифах банку , що складають договір банківського обслуговування , є неправомірними , оскільки позивач не надав до суду належних доказів щодо укладення між сторонами договору та досягнення ними згоди щодо всіх умов кредитного договору .

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника , саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору .

При цьому матеріали справи не містять підтверджень , що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними , підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку , а також те , що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови , зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та зокрема саме у зазначеному в цих документах , що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того , роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку) , яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи .

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг , відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту , надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма , що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору , оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому відсутні підстави вважати , що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог , передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов , про які вважав узгодженими банк .

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) , а відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України : при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права , викладені в постановах Верховного Суду . Окрім цього в ч. 5 , 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено : висновки щодо застосування норм права , викладені у постановах Верховного Суду , є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень , які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт , що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права , викладені у постановах Верховного Суду , враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права .

Проте , АТ КБ «ПриватБанк» , в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних доказів в підтвердження своїх вимог .

Тобто , підписана ОСОБА_2 . Заява не містить тих істотних умов кредитного договору , з яких було б можливо встановити умови , на яких він укладався .

Згідно наданого АТ КБ «ПриватБанк» , у підтвердження заявлених позовних вимог , розрахунку заборгованості відповідача за спірним кредитним договором станом на 9 квітня 2018 року вбачається , що заборгованість становить 113101 гривня 07 копійок , яка складається із : заборгованості по кредиту - 3978 гривень 10 копійок ; заборгованості за відсотками за період з 8 серпня 2007 року по 31 липня 2017 року - 109122 гривні 97 копійок .

Виходячи зі змісту ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» , документами , які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій , є такі види розрахункових документів , як : платіжне доручення ; платіжна вимога-доручення ; розрахунковий чек ; платіжна вимога ; меморіальний ордер .

Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ , особливості їх оформлення , оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами НБУ . Постановою Національного банку № 22 від 21 січня 2004 року встановлені вимоги до оформлення вищезазначених розрахункових документів .

АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ , який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму , яку позивач надав/перерахував відповідачу згідно заяви без номера від 8 серпня 2007 року та встановити рахунок , на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти .

Згідно заяви ОСОБА_2 визначено кредитний ліміт 250 гривень 00 копійок та базову процентну ставку 22,8 % річних . Разом з тим , процентна ставка неодноразово збільшувалася банком . Процентна ставка є фіксованою і не може змінюватися у сторону збільшення протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку . У разі недотримання цих вимог відповідно до ст. 1056-1 ЦК України 2003 року ця умова договору є нікчемною .

Враховуючи те , що за матеріалами справи неможливо встановити розмір кредитного ліміту встановленого на картку , суд позбавлений можливості визначити розмір заборгованості за договором , оскільки його розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого банком кредиту .

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України 2003 року з урахуванням ст. 526 , 527 , 530 ЦК України 2003 року , банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно , на умовах встановлених договором .

Однак , банком це зроблено не було , внаслідок чого суд прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору , саме на тих умовах які заявлені позивачем .

Таким чином , розглядаючи позовні вимоги саме в межах заявлених вимог і на підставі доказів , поданих позивачем , суд вважає позовні вимоги такими , що не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості та недоведеності , тому є підстави для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

При розподілі судових витрат суд враховує , що у задоволенні позову відмовлено , тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача .

Керуючись ст. 207 , 525 , 526 , 530 , 628 , 638 , 1046 - 1050 , 1054 , 1055 ЦК України 2003 року , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» , місцезнаходження : м. Дніпро , вулиця Набережна Перемоги , 50 , ідентифікаційний код юридичної особи : 14360570 , до ОСОБА_2 , місце проживання : АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба