РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/14589/19,

учасники справи:

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК"

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 23 лютого 2011 року у розмірі 18576,34 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1921,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 23 лютого 2011 року відповідач по справі підписав Анкету-заяву №б/н, згідно якої отримав кредит в сумі 3500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. На виконання умов даного договору банк свої зобов"язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит, проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує взятих на себе зобов"язань, а тому станом на 02 липня 2019 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 18576,34 гривень.

23 вересня 2019 року за вх.№49002/19, відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю.

04 листопада 2019 року за вх.№56660/19 позивачем подано відповідь на відзив, в якому просили задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду від 14 серпня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24 вересня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву та заперечень.

В судовому засідання неодноразово були оголошені перерви.

Представник позивача в судове засідання 02 червня 2020 року не з"явився, в позовній заяві просив, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, просили застосувати строк позовної давності.

Заслухавши виступ відповідача та його представника, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з"ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другоюстатті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов"язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв"язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв"язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

При цьому, за вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву №б/н, згідно якої йому АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відкрило поточний рахунок та видало дебетову особисту карту.

Одночасно 23 лютого 2011 року йому було надано кредитну картку та надано кредит в сумі 3500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що не заперечується самим відповідачем.

28 жовтня 2011 року ОСОБА_1 під час особистої ідентифікації особи у відділенні багку було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", в якій зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом 3,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов"язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів; розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що підписавши 23 лютого 2011 року анкету-заяву та Довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у справі №70/6058/17 від 04 грудня 2019 року та №382/327/19 від 12 лютого 2020 року.

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що укладений між сторонами кредитний договір складається з ряда позицій, що у сукупності визначають кредитний ліміт і обсяг плати за користування ним.

Належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту від 12 квітня 2012 року № 578/5.

Згідноз п.5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим Постановою НБУ від 18 червня 2003 № 254, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2003 року за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов"язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованогоп ервинного документа (паперового або електронного) (п.5.1. цього Положення).

Розмір заборгованості за тілом кредиту підтверджений виписками по особовим рахункам, в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитними договорами за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Як вбачається з виписки по рахунку, відповідач після отримання картки активно користувався кредитними коштами: неодноразово здійснював операції як щодо знятття готівки з карткового рахунку, розраховувався за товари, так і частково погашав заборгованість по кредиту, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 02 липня 2019 року становить 18576,34 грн., яка складається із: заборгованість за тілом кредиту - 5261,63 грн., заборгованість за простроченим тілом кредита - 4377,07 грн., нарахована пеня за прострочене зобов"язання - 6691,12 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 885,74 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 860,78 грн..

Жодних заперечень зі сторони відповідача щодо проведених нарахувань до суду не надходило.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором обгрунтовані та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Посилання відповідача, що він не мав права отримувати кредит, так як є інвалідом 2 групи з дитинства у зв"язку із розладом особистості за змішаним типом, стан стійкої декомпенсації, а Банк в свою чергу не мав права йому його видавати, так як у ОСОБА_1 наявні психічні захворювання, не заслуговує на увагу, так як не є належним доказом відсутності повної цивільної дієздатності відповідача і не звільняє його від обов"язку взятих на себе зобов"язань.

З пояснень відповідача в судовому засіданні було вставнолено, що недієздатним чи обмежено дієздатним він не визнавався, відповідного рішення судом не приймалося.

Заява ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності у справі не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб"єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц зазначено, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Встановлено, що кредитний договір було укладено 23 лютого 2011 року. Останній платіж в рахунок виконання умов кредитного договору відповідач здійснив 12 жовтня 2018 року у розмірі 391 грн. 43 коп, а з позовом про стягнення боргу банк звернувся 01 серпня 2019 року.

Відповідно до довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 23 січня 2020 року № 30.1.0/2-20190728/0233 ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 23.02.2011 отримав 10 кредитних карток, остання з них має термін дії до 08.2022 року.

Тобто АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом у межах встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням № 246145, відтак звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, п.3 Розділ ХII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 18576,34 (вісімнадцять тисяч п"ятсот сімдесят шість) гривень 34 копійки.

В задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення судового збору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" місцезнаходження 01001, м. Київ, Грушевського, 1Д, ,

відповідач - ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складене 09 червня 2020 року.

Суддя -