Справа 237/829/16-ц
Номер провадження 6/237/41/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.20 року м. Курахове

Мар`їнський районний суду Донецької області у складі

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретврі Бахтіяровій Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Курахове заяву ОСОБА_1 про скасування обмеження у праві виїзду за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з заявою, в якій просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України встановлене ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 29.03.2016 року по справі 6/237/98/16 відносно неї.

Заява мотивована тим, що на підставі ухвали Мар`їнського районного суду Донецької області від 29.03.2016 року по цивільній справі 6/237/98/16 за поданням Мар`їнського районного ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, тимчасово обмежено право виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань на користь ПАТ «ВіЕйБі», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», КС «Схід», ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку». Заявник про наявність вказаної заборони дізналась лише в січні 2020 року, коли на контрольному пункті виїзду «Мар`їнка» посадовими особами Державної прикордонної служби їй було відмовлено в пропуску. Заявник вказує, що відносно неї жодних виконавчих проваджень на виконанні в органах виконавчої служби не перебуває, у зв`язку з чим просить зняти вказані обмеження.

В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Мар`їнський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) подало до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

З урахуванням ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви, встановив наступне.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 29.03.2016 року подання відділу Державної виконавчої служби Мар`їнського районного управління юстиції про заборону виїзду за кордон ОСОБА_1 задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за кордон.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це правовіднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

У п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (у редакції, чинній на момент розгляду подання судом) передбачено три окремих випадки обмеження громадянина України у виїзді за кордон, а саме: до виконання зобов`язань; до розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках; до забезпечення зобов`язань заставою.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Таким чином право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

В матеріалах справи наявна копія витягу з Єдиного реєстру божників, з якої вбачається, що за парламентами запиту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформація відсутня.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки Європейський суд з прав людини зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» (Ignatov v. Bulgaria, 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013) Європейський суд з прав людини застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон в зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто, лише в зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Згідно з ч. 5 ст. 441ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування обмеження у праві виїзду за межі території України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України встановлене ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 29.03.2016 року у справі № 6/237/98/16 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Направити копію ухвали на виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду чи через Мар`їнський районний суд Донецької області.

Суддя С. М. Ліпчанський

05.06.20