Єдиний унікальний номер судової справи: 488/3490/18
Провадження № 22-ц/812/1022/20
Постанова

іменем України

15 червня 2020 року м. Миколаїв Справа № 488/3490/18

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2020 року, ухваленепід головуванням судді Селіщевої Л.І. у приміщенні цього суду о 10:00 год., дата складення повного тексту судового рішення не зазначена,

встановив:

У серпні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду вищезазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

10 березня 2010 року між публічним акціонерним товариством «Приватбанк», правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 9 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до умов цього Договору він складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 05 липня 2018 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 23 405 грн. 20 коп., яка складається: з заборгованості за тілом кредиту 790 грн. 84 коп., нарахованих відсотків за користування кредитом 13 474 грн. 96 коп., пені 7 548 грн. 68коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: (фіксована частина) 500 грн., (процентна складова) 1090 грн. 72 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вищезазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати у сумі 1 762 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Туманова О.В., заперечуючи проти позову, визнала факт укладення договору, порушення позичальником його умов, проте посилаючись на невірний розрахунок заборгованості та пропуск позивачем позовної давності щодо стягнення пені, просила застосувати наслідки спливу позовної давності щодо нарахування пені та відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості у розмірі 23 405 грн. 20 коп.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 790 грн. 84 коп.та судові витрати в сумі 52 грн. 86 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення про стягнення лише тіла кредиту мотивоване відсутністю належних та допустимих доказів договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів, пені та штрафів.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, пені, штрафами та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, винесеним без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі. Зокрема, позивач зазначав, що відмовляючи в позові щодо стягнення процентів, пені та штрафів, суд не врахував те, що 15 березня 2020 року відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою передбачені базова процентна ставка за користування кредитом (2,5% на місяць), розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, порядок нарахування пені та розмір штрафів, що визнала та не заперечувала відповідач.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10 березня 2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що вона згодна з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, розміщеними на офіційному сайті Приватбанку, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та зобов`язана виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

До позовної заяви позивачем додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9, 11-25).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 05 липня 2018 року становить 23 405 грн. 20 коп., з якої: заборгованості за тілом кредиту - 790 грн. 84 коп., нарахованих процентів за користування кредитом - 13 474 грн. 96 коп., пені - 7 548 грн. 68 коп., а також штрафи: фіксована частина 500 грн., процентна складова 1090 грн. 72 коп.

При цьому із доданого до позовної заяви розрахунку слідує, що заборгованість за процентами визначена банком, починаючи з 13 вересня 2013 року за ставкою 27,60 % річних, з 01 вересня 2014 року за ставкою 32,40% річних, з 01 квітня 2015 року за ставкою 42% річних, а з 01 листопада 2015 року за ставкою 3,5% щомісяця з розрахунку 360 днів на рік.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтями 525, 612, 625 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту сторонами не оскаржувалось, тому відповідно до приписів частини першої статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядалось.

Як встановлено 10 березня 2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника та довідкою про умови кредитування від 15 березня 2011 року (а.с.9, 10).

За кредитним договором від 10 березня 2010 року позичальником отримано кредитні карти № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 зі строком дії останньої до травня 2021 року (а.с. 63).

У довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 , сторони погодили, що процентна ставка за договором буде складати 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів на рік.

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 адвокат Туманова О.В. не заперечувала факту укладення відповідачем кредитного договору на умовах, що підписані нею разом з анкетою-заявою, визнала факт порушення нею умов кредитного договору та наявність кредитної заборгованості, проте не погоджувалась із її розрахунком (розміром).

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про процентну ставку є помилковим. З моменту отримання карти відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості.

Водночас, докази дотримання банком процедури підвищення процентної ставки з 2,5% на місяць до 32,40%, 42% річних, які вказані в розрахунку позивача при подачі позову, в матеріалах справи відсутні.

В поясненнях до апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» надало розрахунок заборгованості за погодженими первісними ставками процентів та штрафами (а.с.134-136).

Згідно з вказаним розрахунком та випискою з особового рахунку відповідач станом на 05 липня 2018 року має заборгованість за тілом кредиту 790 грн. 84 коп., на які нараховано, виходячи за ставкою 30 % річних (2,5% на місяць з розрахунку 360 днів на рік) 3 214 грн., а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 200 грн. 26 коп. штрафу (процентна складова).

Оскільки погодження сторонами збільшення процентної ставки матеріали справи не містять, тому, на думку колегії суддів, заборгованість по сплаті процентів у розмірі 13 474 грн. 96 коп. не може бути стягнута.

Проте, виходячи з викладених обставин справи та вимог законодавства, колегія суддів вважає, що позивач мав право на нарахування відповідачу процентів за ставкою 30% річних, що становить 3 214 грн., що підтверджується поданим до заяви розрахунком Банку (а.с.134-136).

Щодо вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення неустойки слід зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому не можливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, та Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 2-2171/11.

Згідно умов кредитування, що підписані позичальником, передбачено штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж 30 днів - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.

Нарахування пені провадиться за несвоєчасне погашення заборгованості.

Отже, зі змісту підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що як пеня, так і штраф, які позивач просить стягнути з відповідача, нараховуються за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Враховуючи закріплену у Конституції України заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, колегія суддів вважає можливим задовольнити вимоги Банку про стягнення штрафу, відмовивши у задоволенні вимог про стягнення пені.

Оскільки у відповідача станом на 05 липня 2018 року наявна заборгованість за тілом та процентами, то є підстави для нарахування штрафів.

Враховуючи розмір заборгованості відповідача за кредитом у розмірі 790 грн 84 коп. та процентами 3 214 грн. 40 коп., колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача штрафи в розмірі 500 грн.- фіксована частина та 200 грн. 26 коп. - процентна складова.

Визначаючи розмір заборгованості лише за тілом кредиту у розмірі 790 грн. 84 коп., суд першої інстанції належним чином не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, виписку з особового рахунку відповідача, пояснення представника відповідача про часткове визнання заборгованості за кредитним договором, наданому у відзиві, не з`ясував розмір фактичної заборгованості за процентами та неустойкою.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки та вважав безпідставними вимоги Банку про стягнення з позичальника процентів та неустойки, то на підставі пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України, рішення суду в цій частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку 3 214 грн. 40 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 200 грн. 26 коп. штрафу (процентна складова).

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності розподілу судового збору до задоволених вимог 20,1 % (4 705,50 х 100 : 23 405,20) підлягає скасуванню судове рішення в частині розміру стягнутого судового збору. Зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за подання позовної заяви 354 грн. 16 коп. (1762 х 20,1% : 100%) судового збору та за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги 531 грн. 24 коп. (2643 х 20,1% : 100%) судового збору.

Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 885 грн. 40 коп. (354,16 + 531,24).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом, неустойки та судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) за кредитним договором без номеру від 10 березня 2010 року станом на 05 липня 2018 року заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 3 214 (три тисячі двісті чотирнадцять) грн., 40 коп. штраф (фіксована частина) 500 (п`ятсот) грн., штраф (процентна складова) - 200 (двісті) грн. 26 коп. та 885 (вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 40 коп. судового збору в обох судових інстанціях.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 15 червня 2020 року.