Справа № 138/3217/17
Провадження № 22-ц/801/846/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес»

на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Цибульського О.Є., повний текст якого складено 21 грудня 2019 року

в справі №138/3217/17

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (відповідач),

про визнання недійсним правочину,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в міськрайонний суд з позовом до ТОВ «Прогрес» про визнання правочину недійним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1-780 від 01.11.2017 вона є власником земельної ділянки, площею 2,3167 га, кадастровий номер :02:000:0323, розташованої на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Зазначена земельна ділянка належала її батькові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Разом з тим, згідно з договором оренди землі від 12 січня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Прогрес» зазначена земельна ділянка була передана в оренду ТОВ «Прогрес».

За таких обставин просила суд визнати недійсним договір оренди землі від 12 січня 2010 року, сторонами якого є ОСОБА_2 та ТОВ «Прогрес» на оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0323, загальною площею 2,3167 га, яка розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі б/н від 12.01.2010 сторонами якого зазначені ОСОБА_2 та СТОВ «ПРОГРЕС» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0323, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,3167 га, яка знаходиться на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Стягнуто з СТОВ «Прогрес» на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подання позову до суду в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач СТОВ «Прогрес» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просило його скасувати та ухвали нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване судове рішення не надав оцінки клопотанню представника відповідача щодо призначення судово-технічної експертизи для встановлення давності складання правочину.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивач адвокат Піпко А.М. зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вважає судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача СТОВ «Прогрес» Кравчук С.А. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник позивача - адвокат Піпко А.М. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання правочину недійсним.

Між сторонами у справі виник спір з приводу дійсності правочину - договору оренди земельної ділянки від 12 січня 2010 року.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме вільність сторін в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України).

Під умовами дійсності правочину розуміються передбачені законом вимоги, яким має відповідати будь-який правочин. Такі залежать від його виду, характеру, змісту, суб`єктного складу, об`єкта, але усі правочини, незважаючи на можливу специфіку, повинні відповідати загальним умовам дійсності.

Умовами дійсності правочину є: 1) відповідний суб`єктний склад (тобто особи, які укладають правочин, повинні мати необхідну правоздатність і дієздатність); 2) зміст правочину не повинен суперечити закону; 3) форма правочину повинна відповідати закону; 4) єдність волі і волевиявлення сторін; 5) здійсненність правочину.

Цивільною правоздатністю є здатність мати цивільні прав та обов`язки, якою наділені всі фізичні особи з моменту народження до моменту смерті (стаття 25 ЦК України).

Статтею 14 ЗК «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (частина перша статті 4 Закону ).

Положеннями частини першої статті 16 Закону передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частин 2 статті 207 ЦК України).

По справі встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6). За життя йому належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2,3167 га в межах території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с. 201).

12 січня 2010 року від імені ОСОБА_2 , як орендодавця, укладено договір оренди земельної ділянки з СТОВ «Прогрес» строком на 10 років (далі - Договір) (а. с. 201-204).

В подальшому, 01.10.2013 року від імені ОСОБА_2 , як орендодавця та СТОВ «Прогрес» укладена угода про внесення змін до договору від 12.01.2010 та складено акт приймання-передачі земельної ділянки без зазначення дати та за відсутності підпису орендодавця (а. с. 205).

Державна реєстрація речового права товариства на земельну ділянку здійснена 06 червня 2014 року (а. с. 207).

Встановлені обставини свідчать про те, що Договір від імені ОСОБА_2 укладено після його смерті, що свідчить про порушення вимог закону щодо суб`єктного складу правочину, тобто укладення договору від імені сторони, правоздатність та дієздатність якої припинено, при відсутності її вільного волевиявлення, що відповідно до статей 203 та 215 ЦК України свідчить про його недійсність.

Колегія суддів не може погодитись з посиланням апелянта на те, що договір оренди землі від 12.01.2010 був підписаний саме власником ОСОБА_2 за його життя.

Згідно з статтею 15 Закону України «Про оренду землі» дата укладення та строк дії договору оренди є, серед інших його істотними умовами, а відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підставу позову ОСОБА_1 становили обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог - неможливість підписання ОСОБА_2 спірного договору у зв`язку з тим, що він помер до дати його укладення, а також відповідні норми матеріального права, зокрема, статті 203, 215 ЦК України. Зазначені обставини підтверджені належними і допустимими доказами: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копією оскаржуваного договору тощо, а спірні правовідносини вірно кваліфіковані судом першої інстанції.

Натомість відповідач стверджуючи про те, що договір підписано саме орендодавцем ОСОБА_2 , але не 10.01.2010 року, а можливо в інший день за життя орендодавця, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження цієї обставини.

При цьому апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що відповідна обставина могла б бути підтверджена висновком судової технічної експертизи часу виконання документа, оскільки значення для правильного вирішення справи має не час виконання документа, а його підписання саме ОСОБА_2 , що не належить до предмету судової технічної експертизи давності виконання документа.

Отже відповідні доводи апеляційної скарги про ненадання судом належної оцінки заявленому клопотанню про призначення судово-технічної експертизи, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, що б призвело до неправильного вирішення спору.

Оскільки апеляційна скарга не містить інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного, земельного та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» залишити без задоволення, а рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: І.М. Стадник
Судді:Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин