Дата документу 09.06.2020 Справа № 318/198/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1658/20 Головуючий у 1-й інстанції: Васильченко В.В.
Є.У.№ 318/198/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 10 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором. Зазначав, що 09.02.2007 з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якому він одержав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному Умовами та правилами надання послуг, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 24.10.2018 становить 222 105,84 грн., в тому числі: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32 003,26 грн., 12 112,80 грн. - проценти за користування кредитом; 177989,78 грн. - заборгованість за пенею. Посилаючись на те, що добровільному порядку позичальник свої зобов`язання за кредитом не виконав, просив суд на підставі ст.1050 ч.2 ЦК України стягнути з позичальника 120 167, 06 грн. заборгованості, а саме: за тілом кредиту 32 003, 26 грн., за відсотками - 12 112, 80 грн., за пенею - 76 051 грн.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 10 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження як факту укладення кредитного договору, так і розміру заборгованості, крім того позивачем пропущений строк позовної давності.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову АТ «Приватбанк» зазначає, що судом першої інстанції дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам, рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи. Відповідач до липня 2016 року активно користувався кредитними коштами, періодично вносив платежі на погашення кредиту. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про пропуск Банком строку позовної давності, оскільки строк дії платіжної картки відповідача, а отже і строк повернення кредиту - останній день листопада 2016 року, з відповідним позовом Банк звернувся до суду у лютому 2019, тобто в межах трирічного строку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог, ухвала суду про витребування кредитної справи позивачем не виконана. Роздруківка розрахунку заборгованості і витяг із карткового рахунку, на думку відповідача, є неналежним доказом, оскільки сформовані позивачем на свою користь. Відповідач зазначає, що Банк неправомірно продовжував нараховувати йому відсотки і пеню після закінчення строку дії кредитної картки, тобто після 30.11.2016. Вважає, що позивачем не доведено, що строк дії його картки закінчувався в останній день листопада 2016 року. Крім того, у квітні 2016 з його карткового рахунку відбулося несанкціоноване списання 34 000 грн. З відповідною заявою він звернувся до поліції і його повідомлення про злочин внесено до ЄРД, проте винні особи так і не були виявлені. Вважає правильними висновки суду першої інстанції про пропуск строку позовної давності. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В засідання апеляційного суду, призначені на 26.05.2020 і 09.06.2020, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не з`явилися. 26.05.2020 представник відповідача адвокат Шипілова С.В. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі. Причину повторної неявки ні позивач, ні відповідач, ні його представник суду не повідомили. Суд визнав причини неявки сторін неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «Приватбанк» пропустив строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом як до основної вимоги, так і до додаткової вимоги. Крім того, на думку суду, позивачем не доведений факт отримання кредиту і розмір заборгованості.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 березня 2007 р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної комісії у розмірі 3% з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.13).

Факт отримання кредитної картки не оспорювався позичальником.

В заяві на отримання кредиту позичальник своїм підписом підтвердив той факт, що він був ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, з Тарифами банку, отримав їх у письмовому вигляді та надав згоду на те, що ця заява разом із запропонованими Банком Умовами і Тарифами складає кредитний договір (а.с.13 зворот).

В заяві-анкеті на отримання кредиту визначені умови кредитування - 7% на місяць на залишок заборгованості, 3% щомісячної комісії.

Згідно з п. 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

Згідно з п. 2.1.1.2.12 Картка діє до останнього місяця, вказаного на лицевій стороні картки, включно. Після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну дії банком випускається картка на новий термін. Термін дії картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Закінчення терміну дії картки, її втрата або пошкодження не спричиняє закінчення договірних відносин між банком та клієнтом та / або закриття пов`язаного з нею поточного рахунку клієнта.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з положеннями п. 2.1.1.5.5 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідач мав погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим цим Договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

На виконання своїх зобов`язань за договором 13 березня 2007 року Банк відкрив картковий рахунок на ім`я відповідача в гривнях і здійснював його обслуговування згідно з договором.

При відкритті карткового рахунку у відповідності з п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг позичальнику був встановлений кредитний ліміт 700 грн., 10 серпня 2010 року кредитний ліміт збільшено до 5 000 грн., 20 січня 2011 року - до 10 000 грн., 10.07.2016 - до 20 620 грн. (а.с.142-148).

Відповідно до витягу особистого рахунку позичальника до липня 2016 року останній активно користувався кредитною карткою, періодично вносив платежі на погашення кредитної заборгованості, останній із яких було здійснено06.07.2016 на суму 6 500 грн. (а.с.11-12,,126-131).

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилася прострочена заборгованість за кредитом, яка за розрахунком позивача станом на 24 жовтня 2018 р. складає 222 105,84 грн., із яких: 32 003,26 грн. - заборгованість за кредитом; 12 112,80 грн. - заборгованість по процентам; 177 989,78 грн. - заборгованість за пенею (а.с.6-12).

За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки.

Як вбачається з наданої банком довідки інформації про картку строк дії картки - останній день листопада 2016 року ( а.с.180).

Надану Банком довідку щодо строку дії картки до листопада 2016року, періодичного погашення заборгованості відповідач не спростував.

Отже, вказані письмові докази підтверджують як факт укладання сторонами кредитного договору, так і факт неналежного виконання позичальником своїх обов`язків із повернення кредиту.

Зважаючи на те, що останній платіж на погашення кредиту на суму 6 500 грн. ОСОБА_1 вніс 06 липня 2016 року, строк дії платіжної картки - останній день листопада 2016 року, а з відповідним позовом до суду Банк звернувся у лютому 2019 року, висновки суду першої інстанції про пропуск Банком строку позовної давності не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Не відповідають вимогам закону і висновки суду про недоведеність позовних вимог.

Із тексту заяви/договору, підписаної відповідачем, вбачається, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які надання позичальнику у письмовому вигляді, становлять між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг, прийняття даних умов підтверджується підписом клієнта у заяві, на підставі якого в подальшому і була надана карта клієнту.

В анкеті заяві визначений розмір відсоткової ставки за користування кредитом - 7% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Факт підписання відповідної заяви анкети-заяви відповідач не оспорював у суді.

Така форма оформлення кредитного договору не суперечить діючому законодавству, оскільки укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі.

Укладення кредитного договору у наведений спосіб чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, Умови, Правила та тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві.

При оформленні кредиту, заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Згідно анкеті-заяві, Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі 7% щомісяця на суму залишку заборгованості .

Згідно підписаної заяви/договору, клієнт повідомлений умови кредитування та своїм підписом підтвердив, що повною мірою розуміє та зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил, а також підтвердив ознайомлення з обов`язком самостійно знайомитися з внесеними змінами на сайті (адреса сайту вказана у заяві).

Дана вимога також встановлена в Умовах і Правилах в розділі обов`язки клієнта: п. 2.1.1.5.3. отримувати виписки про стан карткового рахунку та про проведені операції по картковому рахунку; п. 2.1.1.5.4. при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів банку, звернутися в банк для розірвання цього договору та погасити перед банком заборгованість, у тому числі і заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреною особам.

Згідно наявних у справі доказів, заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, більше того відповідач активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості на значні суми.

Частинами 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України встановлено, що (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника) якщо боржник сплачує відсотки та комісію, то пропозицію слід вважати прийнятою і угоду досконалою, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції.

Відповідач отримав кредитні кошти на підставі власної заяви, в якій зазначено, що він ознайомився і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в «Приватбанку», а також його місцезнаходження. Він висловив згоду з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним і банком договір. Він підтвердив, що вся надана ним інформація вірна. Зобов`язався про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 діб з моменту їх виникнення.

Відповідач особистим підписом засвідчив той факт, що відповідна заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання послуг, Тарифами між ним і банком становить договір надання банківських послуг.

Відповідно до підписаної заяви, клієнт виявив бажання на отримання послуги від банку у вигляді оформлення платіжної карти.

Встановлено, що дані умови регулюють відносини між банком та клієнтом з відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а так само інших банківських послуг, зазначених у заяві.

Також у заяві, яку підписав відповідач, вказано, що він ознайомлений з Правилами надання послуг, які надаються позичальнику в залежності від оформлюваного продукту в даному випадку це є правила користування платіжною карткою, оскільки предметом договору є саме платіжна карта.

Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах.

Отже, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору у такий спосіб чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві.

Крім того, банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Отже, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

Заперечення відповідача в цій частині є неспроможними, оскільки спростовуються вищевказаними письмовими доказами і фактичними обставинами справи.

Щодо недоведеності позовних вимог в частині розміру заборгованості висновки суду першої інстанції є також помилковими.

Розмір заборгованості підтверджується витягом із особового рахунку позичальника, в якому відображені всі банківські операції за кредитом. Розрахунок скріплено печаткою банку і підписом посадової особи, є належним і допустимим доказом у розумінні ст.ст.77,78,95 ЦПК України.

Надані банком розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані.

Доводи відповідача про те, що 10.07.2016 з його карткового рахунку було здійснено несанкціоноване зняття готівки на суму 34 000 грн., з приводу чого він 14.07.2016 звернувся до поліції і його заява внесена до ЄРДР (а.с.86), не звільняють його від обов`язку із погашення кредиту.

Відповідно до витягу із карткового рахунку ОСОБА_1 10.07.2016 жодних платіжних операцій з його карткового рахунку не здійснювалося, належних і допустимих доказів на підтвердження факту несанкціонованого списання будь-яких грошових коштів з його карткового рахунку відповідач суду не надав.

Звернення відповідача 14.07.2016 із заявою до органів поліції про шахрайські дії невідомих осіб не свідчить про несанкціоноване списання грошових коштів з карткового рахунку позичальника.

Разом з тим, вимоги банку про стягнення з позичальника відсотків за користування кредитом і пені, нарахованих станом на 24.10.2018 не ґрунтуються на умовах кредитного договору і вимогах закону.

Як вбачається із позовних вимог Банку, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме: заборгованості за тілом кредиту, відсотками, пенею, нарахованих, у тому числі, після спливу передбаченого договором строку кредитування.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2007 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав у «Приватбанку» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 7,00 % на місяць, тобто 84% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 25 числа кожного місяця кошти у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів, комісії є основним.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 листопада 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 1 грудня 2016 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 від 28 березня 2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Обов`язок по сплаті кредиту відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 30 листопада 2016 року (дату остаточного повернення кредиту) становила 41 443,02 грн., із яких: за тілом кредиту 32003,26 грн., за відсотками 2934,9 грн., нарахованими за процентною ставкою 3,6%, решта - за пенею.

Зважаючи на те, що в підписаній позичальником анкеті-заяві останній зобов`язався сплачувати 7% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 3% комісії, але заява не містить відповідальності позичальника за порушення умов кредитування щодо розміру пені, на підставі ст.1050 ЦК України з останнього на користь Банку підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту на суму 32 003,26 грн. та заборгованість за відсотками, нарахованими станом на 30.11.2016, на суму 2 934, 90 грн. Нарахування Банком 3,6% на суму залишку заборгованості за кредитом не порушує права позичальника, оскільки анкетою-заявою передбачалася більша відсоткова ставка, а саме 7% на місяць.

Вимоги Банку про стягнення відсотків, нарахованих після 30.11.2016, а також про стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки нарахування позивачем на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України передбачених договором процентів після закінчення строку дії кредитної картки до повного погашення заборгованості за кредитом, є неправомірним, анкета-заява не містить відомостей щодо розміру пені у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, стягнення з позичальника на користь Банку 34 938,16грн. заборгованості за кредитним договором. В іншій частині вимоги Банку задоволенню не підлягають.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню понесені останнім витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій пропорційно частці задоволених позовних вимог на загальну суму 1 396, 30 грн.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Кам`янсько- Дніпровського районного суду Запорізької області від 10 січня 2020 у цій справі скасувати.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 09.02.2007 в загальному розмірі 34 938,16грн. (тридцять чотири тисячі дев`ятсот тридцять вісім гривень 16 коп.), із яких за тілом кредиту 32 003,26 грн., та заборгованість за відсотками, нарахованими станом на 30.11.2016, на суму 2 934, 90 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» компенсацію витрат зі сплати судового збору на суму 1 396, 30 грн. (одна тисяча триста дев`яносто шість гривень 30 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська