Дата документу 17.06.2020 Справа № 336/2542/19
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 336/2542/19 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-з/807/80/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

17 червня 2020 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Гончар М.С.
Подліянової Г.С.
при секретарі: Семенчук О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мажара Олена Олександрівна, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном,
У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2020 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права користування сараями літ. Б та літ. Б1 на земельній ділянці під будинком АДРЕСА_1 , а саме - зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 демонтувати паркан із сітки-рабиці по межі між домоволодіннями АДРЕСА_2 на ділянці, яка проходить повз вказані сараї.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, 23.03.2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мажара О.О., подав апеляційну скаргу.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2019 року у цій справі в оскаржуваній частині скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

23 березня 2020 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у зв`язку із тим, що у постанові від 18.03.2020 року Запорізьким апеляційним судом не вирішено питання про стягнення судового збору, сплаченого ним за подачу апеляційної скарги у цій справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який просив ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат у справі, адвоката Танцур Н.І. Колеснікової Т.А., яка заперечували проти компенсування судового збору відповідачу за рахунок позивача на підставах ч. 9 ст. 141 ЦПК України, розглянувши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За роз`ясненнями п. 20 постанови Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК (нова редакція ст. 270 ЦПК); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 було надано в якості доказу сплати судового збору за подання апеляційної скарги квитанцію № 0.0..1 від 10.02.2020 року на суму 1152,60 грн. (а.с. 89).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 18.03.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2019 року у цій справі в оскаржуваній частині скасовано, та в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що при прийнятті постанови від 18.03.2020 Запорізьким апеляційним судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вказаний недолік судового рішення підлягає усуненню у спосіб, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, шляхом ухвалення додаткового рішення із застосуванням правил ст.141 ЦПК України про розподіл судових витрат.

Отже, загальний розмір витрат, які були понесені ОСОБА_1 у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги, становить 1 152,60 грн., про що в матеріалах справи мається вище зазначена квитанція.

Оскільки скарга ОСОБА_1 була задоволена, а в позові ОСОБА_2 було відмовлено, то вказана сума судового збору підлягає до компенсації йому за рахунок відповідача, яка за матеріалами справи не є особою, що згідно із ЗУ «Про судовий збір» є звільненою від його сплати.

В письмових запереченнях на заяву ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_4 на його користь судового збору адвокат позивача Колеснікова Т ОСОБА_5 . вказувала, що суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції та відмовив в позові на тій підставі, що паркан розташований на земельній ділянці, що належить на праві власності відповідачам. Але відповідачі порушили вимог ч. 3 ст. 83 та ч. 7 ст. 197 ЦПК України, не подавши своєчасно докази про приватизацію земельної ділянки, а надавши їх лише апеляційному суду. Тому вважає, що є підстави, визначені у ч. 9 статті 141 ЦПК України, для покладення судових витрат на сторону відповідача. Просила судові витрати, які понесені відповідачем, покласти на нього, а судові витрати ОСОБА_2 у вигляді судового збору в сумі 768,40 грн. стягнути на її користь з відповідачів в солідарному порядку.

Відповідно до вимог ч. 9 статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних

дій сторони, суд має право покласти на таку сторони судові витрати повністю або частково, незалежно від результатів вирішення спору.

За змістом письмових заперечень адвоката Колеснікової Т.А. вбачається, що зловживанням відповідачем ОСОБА_1 процесуальними правами вона визначає його ненадання в обумовлені ЦПКУ строки доказів про право власності на земельну ділянку, що стало підставою для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом. Вказує, що у суду першої інстанції не було відомостей про приватизацію земельної ділянки відповідачами.

Проте колегія наголошує на тому, що такі ствердження є неспроможними, оскільки спір не виник внаслідок неправомірних дій відповідачів, а позивачу було відомо з 2015р. про те, що відповідачі приватизували свою земельну ділянку.

Вказане підтверджується матеріалами справи, у яких міститься лист виконавчого комітету ЗМР від 21.10.2015р. № 5437 на ім`я ОСОБА_2 , у якому зазначено, що КП «Градопроект» виконано топо-геодезичну зйомку фактичного положення будівель і споруд на території домоволодінь № 12 та № 10 та винесено в натурі межу, по якій «проведено приватизацію земельної ділянки АДРЕСА_3 ( а.с. 27).

Також є наявним лист районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району № Т-0211 від 19.03.2019р. на ім`я ОСОБА_2 , у якому на її звернення щодо «зобов`язання власників земельної ділянки АДРЕСА_3 надати вільний доступ їй для обслуговування її домоволодіння АДРЕСА_1 » надані відповідні роз`яснення ( а.с. 29).

Вказані листи долучені до позовної заяви самою ОСОБА_2 , а тому апеляційний суд не вбачає будь-яких зловживань з боку відповідачів процесуальними правами, які можуть потягнути наслідки, передбачені ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Зважаючи на зазначене, колегія вважає, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України у справі слід ухвалити додаткову постанову про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору в розмірі 1152,60 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мажара Олена Олександрівна, про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Прийняти у цій справі додаткову постанову про розподіл судових витрат у справі за наслідками її апеляційного перегляду.

Стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1152 (одна тисячв сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складений 18 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: