Справа № 346/4977/19
Провадження № 22-ц/4808/667/20
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Криловою Оленою Леонідівною, на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді П`ятковського В.І., ухвалене 19 лютого 2020 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 21 лютого 2020 року, в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 10 січня 2008 року між ними шляхом підписання анкети-заяви було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 4 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за ним. Кінцевий термін повернення відповідає строку дії картки. При цьому сторони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України, яка визначає умови укладення договорів приєднання. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ними договір, про що свідчить її підпис. Договором передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору з інформуванням про це позичальника.

Позивач виконав свої зобов`язання з надання банківських послуг в повному обсязі.

Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, станом на 31 серпня 2019 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 12 738,60 грн. Зокрема: 1 703,12 грн - за кредитом, 6 730,33 грн - по процентах за користування кредитом, 3 460,45 грн - за пенею та комісією, 250,00 грн штрафу (фіксована частина) та 594,70 грн штрафу (процентна складова). З цих підстав банк просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 703,12 грн заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 10 січня 2008 року року та 256, 83 грн судового збору.

При цьому суд виходив з того, що надані банком витяги з Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. З огляду на це відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому суд відмовив в задоволенні цієї частини позовних вимог, дійшовши переконання про обґрунтованість стягнення лише отриманого та непогашеного позичальником тіла кредиту.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу. Просила рішення в цій частині скасувати, ухвалити нове про задоволення цих вимог.

Зазначає, що між сторонами було укладено кредитний договір, про що надано належні докази. В тексті анкети-заяви, долученої до позовної заяви, погоджено розмір відсоткової ставки 3 %, що становить 36% річних. Крім того, підписуючи заяву, відповідач приєдналася до Умов надання банківських послуг, які є загальними, і окреме їх підписання не є обов`язковим. Відповідно до вказаних умов банку надано право змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунків з інформуванням про це клієнта. Натомість позичальник не зверталася до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, продовжувала зняття коштів і частково погашала їх. А отже прийняла нові тарифи та погодилася з їх зміною. Посилається на норми статті 1048 ЦК України, відповідно до якої кредитний договір є оплатним, з обумовленими у ньому процентами. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку. На думку апелянта, відмова суду у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів порушує принципи двосторонності та оплатності договору. А отже, наносить шкоду усім споживачам банківських послуг, оскільки можливість кредитування забезпечується за рахунок залучених грошових коштів на банківських депозитах.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву не скористалась.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення процентів за користування кредитом. В іншій частині рішення не оскаржено, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в оскарженій частині не відповідає вказаним вимогам.

Як правильно встановив суд першої інстанції, і це підтверджується матеріалами справи, 10 січня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому перейменоване на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви укладено кредитний договір б/н, за умовами якого останній надано кредит на картковий рахунок. При цьому в заяві зазначено, що позичальник погоджується, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ними договір, підтвердженням чого є її підпис (а.с. 9 ).

Відповідно, позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку заборгованості, в тому числі посилався на Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 10-15).

Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем на підтвердження своїх вимог, станом на 31 серпня 2019 року загальна сума боргу за кредитним договором складала 12 738,60 грн. З яких: 1 703,12 грн - за тілом кредиту, 6 730,33 грн - по процентах за користування кредитом, 3 460,45 грн - за пенею та комісією, 250,00 грн штрафу (фіксована частина) та 594,70 грн штрафу (процентна складова).

Посилаючись на те, що у заяві позичальника від 10 січня 2008 року процентна ставка та інші істотні умови договору не визначені, а також враховуючи викладені в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 14-131 цс 19 від 03 липня 2019 року висновки щодо застосування норм права, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача частково, стягнувши лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 703,12 грн.

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується і відповідно не переглядається.

З висновками суду у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів колегія суддів апеляційного суду не може погодитися, виходячи з наступного.

Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК (в редакції на час укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При укладенні з банком кредитного договору позичальник 10 січня 2008 року підписала заяву-анкету, а отже, між сторонами існує кредитне зобов`язання, на підставі якого позичальник користувався платіжним засобом на умовах, викладених у цій заяві.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.

На підставі частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 Кодексу передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтями 610, 612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Висновок суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення процентів з підстав необґрунтованості є помилковим, оскільки, позичальник, підписуючи анкету-заяву, погодилася з суттєвими умовами договору, які в ній визначені. Зокрема, що базова ставка за користування кредитом складає 3% на місяць на залишок заборгованості. Тобто річна процентна ставка становила 36%, відповідно до якої банком здійснювалось нарахування відсотків за весь період, що підтверджується наданим розрахунком (а.с. 5-8, 9).

Як вбачається з вказаного розрахунку ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та на їх погашення періодично вносила платежі. Проте належним чином вчасно та в повному обсязі не виконала умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка окрім, тіла кредиту, також включає заборгованість за процентами.

Разом з тим судом не було належним чином досліджено ці докази та вирішено питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості перед позивачем.

А отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості за процентами. Правильність здійсненого банком розрахунку заборгованості за процентами в сумі 6 730,33 грн не оспорюється, а отже колегія вважає обгрунтованими позовні вимоги в цій частині.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

А отже, апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення процентів за кредитним договором скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 6 730,33 грн.

За положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог: за подання позовної заяви в розмірі 1 271,70 грн (1921 грн х 66,20 %) та апеляційної скарги в розмірі 2 881,50 грн, а всього 4 153,20 грн.

Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) 6 730,33 грн заборгованості по процентах за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 10 січня 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) судові витрати в розмірі 1 271,70 грн, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, та 2 881,50 грн у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, а всього 4153,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови складено 02 червня 2020 року