ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 серпня 2020 року

м. Харків

справа №639/4094/15-ц

провадження №22-ц/818/542/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Харківська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування та витребування його з чужого незаконного володіння за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року, постановлене під головуванням судді Труханович В.В., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Харківської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування та витребування його з чужого незаконного володіння.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 серпня 2017 року доповнено резолютивну частину рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року та вказано, що судові витрати, які сплачені ОСОБА_1 у загальній сумі 2676,50 грн. слід залишити за позивачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що вона не згодна з об`ємом спадкового майна, який визначив для неї суд. Позивачка вважає себе законною спадкоємицею усього житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, ОСОБА_1 вказує, що суд необгрунтовано відмовив їй у задоволенні вимог про визнання недійсними рішення 42 сесії Харківської міської ради 6-го скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 23.09.2015 року №2000/15 в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,0558 га для обслуговування вищевказаного житлового будинку та в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на зазначену земельну ділянку від 13.11.2015 року.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі також просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині задоволених позовних вимог та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідачка посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що вона з лютого 2015 року є власником спірного будинку. ТОВ «Градсільстройпроект» був виготовлений Ескізний проект будинку АДРЕСА_1 та встановлено, що його знос був 95%, збереження стін зі шлакоблоку є недоцільним, загальна збереженість будинку - 5% (фундамент). Було побудовано новий будинок літ. «З-2» площею 97,6 кв.м. за вищевказаною адресою. Таким чином на теперішній час не існує будинку літ «А-1», який був спадковим майном, і на який позивачка просить визнати право власності. Тому відсутні підстави для задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інші вимоги є недоведеними та необгрунтованими. Вимоги про витребування майна не є належним способом захисту у спірних правовідносинах. Враховуючи те, що станом на 23.09.2015 року (дата прийняття рішення) єдиним власником спірного будинку була ОСОБА_2 , то рішення Харківської міської ради про передачу у її власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), було прийнято у межах повноважень.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_11 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки 5-тої Харківської державної нотаріальної контори після померлого ОСОБА_11 надійшли заяви про прийняття спадщини від дружини спадкодавця ОСОБА_3 , від сина спадкодавця ОСОБА_9 , від матері спадкодавця - ОСОБА_12 . Крім того, заяву про прийняття спадщини за заповітом подав племінник спадкодавця ОСОБА_13 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 1990 року заповіт від 26 листопада 1987 року складений від імені ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_13 був визнаний недійсним.

Спадкоємці ОСОБА_11 - дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_9 , матір ОСОБА_12 спадщину після ОСОБА_11 прийняли, однак належним чином не оформили ( а.с. 84-88 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 померла (а.с.13 т.1).

Згідно відповіді 5-тої Харківської державної нотаріальної контори від 06.11.2015 року №3393/01-16, після померлої ОСОБА_12 , згідно алфавітних книг обліку спадкових справ та книг обліку і реєстрації спадкових справ 5-тої ХДНК, заяви про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилася ( а.с. 183 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 (а.с. 11 т.1).

Згідно відповіді 5-тої Харківської державної нотаріальної контори від 06.11.2015 року №3393/01-16, після померлого ОСОБА_9 була заведена спадкова справа №268/2005. (а.с. 183 т.1). З якої убачається, що після смерті останнього, який за життя проживав в АДРЕСА_2 , з заявою про прийняття спадщини звернулася його донька ОСОБА_1 .

01 квітня 2008 року на ім`я позивачки було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.02.2008 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було визнане за ОСОБА_13 - племінником власника, сином його брата ОСОБА_14 .

За договором купівлі-продажу від 29.03.2008 року право власності на спірний житловий будинок перейшло до ОСОБА_8 .

В подальшому власником спірного будинку став ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 12.04.2008 року.

За договором купівлі-продажу від 20.05.2008 року новим власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 став ОСОБА_6 , який 11.02.2015 року продав право власності на Ѕ частину спірного будинку ОСОБА_5 , а іншу Ѕ частину будинку продав ОСОБА_15 .

12 лютого 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, за умовами якого остання набула право власності на Ѕ частину спірного будинку.

Наразі єдиною власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_2 .

Рішенням 42 сесії Харківської міської ради 6-го скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 23.09.2015 року №200/15, ОСОБА_2 передана у власність земельна ділянка, яка належить територіальній громаді м. Харкова (кадастровий номер :10:037:0002), за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0558 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 100 т.2).

13 листопада 2015 року на ім`я відповідачки було видано Свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,0558 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 101 т.2).

При цьому ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.02.2009 року було скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.02.2008 року, яким право власності на спірні будівлі визнано за ОСОБА_13 . Таким чином ОСОБА_13 не мав право відчужувати спірний житловий будинок, оскільки набув право власності на нього за рішенням суду, яке скасовано.

Обставини встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що надрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст. 61 ЦПК України).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що спадщину після смерті свого батька - власника спірного житлового будинку ОСОБА_11 - прийняв її батько ОСОБА_9 . А після смерті останнього спадщину прийняла вона. Оформити в нотаріальній конторі спадкові права після смерті батька на частину спірного будинку вона не має можливості оскільки відсутні правовстановлюючі документи. При цьому позивачка вважає, що з 15 березня 2005 року, з дня відкриття спадщини після смерті її батька, спадщина у вигляді спірного житлового будинку належала саме їй. Проте ОСОБА_13 набув право власності на спадкове майно, а потім розпорядився ним, не маючи на це законних підстав. Тому спадкове майно вибуло з її володіння поза її волею. ОСОБА_1 зазначає, що усі послідуючі правочини по відчуженню спірного майна є нікчемними. У зв`язку з цим вона має право на витребування свого майна у теперішнього власника, яким є відповідачка ОСОБА_2 . Таким чином позивачка просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті її діда ОСОБА_11 та батька ОСОБА_9 ; витребувати вказаний житловий будинок з незаконного володіння відповідачки та визнати недійсним рішення 42 сесії Харківської міської ради 6-го скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 23.09.2015 року №200/15 в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,0558 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вищевказаною адресою; а також просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0558 га від 13.11.2015 року (а.с.143-148 т.2).

Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві власності спадкується на загальних підставах.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно до вимог ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Пунктом 1.2, п.4,12, п.4,14, п.4,15, п.4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Тому, якщо з`ясується, що в нотаріальному порядку одержати свідоцтво про право на спадщину на частку майна померлого співвласника неможливо, то захистити своє набуде в порядку спадкування право власності на невизначену частку померлого співвласника можливо буде саме шляхом пред`явлення зазначеного позову.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачка ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте оформити в нотаріальній конторі спадкові права після смерті батька позивачка не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а також наразі власником спірного житлового будинку є ОСОБА_2 .

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок суду першої інстанції про те, що наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

При цьому обгрунтованим також є висновок суду про те, що безпідставними є вимоги позивачки в частині визнання за нею право власності на іншу частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті її діда ОСОБА_11 . Оскільки судовим рішенням апеляційного суду Харківської області від 19.03.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що спадкоємцями померлого ОСОБА_11 є його дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_9 , матір ОСОБА_12 , які спадщину прийняли, однак належним чином не оформили. Будь-яких доказів відносно того, що ОСОБА_9 , батько позивачки, після якого вона успадкувала належну йому 1/3 частину спірного будинку, прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 , у вигляді 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , - матеріали справи не містять. Також не доведено набуття права власності позивачки за набувальною давністю на 1/3 частину спірного будинку, яка належала ОСОБА_3 .

Разом з тим колегія суддів вважає, що рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року в частині витребування 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в частині скасування рішення 42 сесії Харківської міської ради 6-го скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 23.09.2015 року №2000/15 та виданого на його підставі Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - слід скасувати, з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У пунктах 1-3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зазначено, що: «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_13 була відчужена частина спірного будинку без згоди власника. Тобто 1/3 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 вибула з володіння ОСОБА_1 поза її волею.

Тому наразі вимоги позивачки про витребування належного їй майна є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відсутність домовленості щодо порядку володіння та користування майном між співвласниками спірного будинку не є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про витребування 1/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того з матеріалів справи убачається, що рішенням 42 сесії Харківської міської ради 6-го скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 23.09.2015 року №200/15, ОСОБА_2 передана у власність земельна ділянка, яка належить територіальній громаді м. Харкова (кадастровий номер :10:037:0002), за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0558 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 100 т.2)

13 листопада 2015 року на ім`я відповідачки було видано Свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,0558 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 101 т.2).

Згідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Натомість при вирішенні питання про приватизацію землі не враховано, що власником 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є позивачка.

Оскільки сторони є учасниками спільної часткової власності на спірний будинок, то виділ у власність земельної ділянки під будівництво та для його обслуговування лише на користь одного із співвласників, порушує права іншого.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про те, що єдиним власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 , тому рішення Харківської міської ради про передачу у її власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вищевказаною адресою, було прийнято у межах повноважень.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування рішення 42 сесії Харківської міської ради 6-го скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 23.09.2015 року №2000/15 та видане на його підставі Свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Посилання ОСОБА_2 на те, що нею було побудовано новий будинок літ. «З-2» площею 97,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , тому на теперішній час не існує будинку літ «А-1», який був спадковим майном, і на який позивачка просить визнати право власності, - спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

А саме, за клопотанням представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_16 ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2018 року у справі за вищевказаним позовом було призначено судову будівельно-технічну експертизу. На вирішення експертизи поставлено питання: «Чи є домоволодіння літ. «З-2» загальною площею 97,6 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , - новим будівництвом або воно є реконструкцією домоволодіння літ. «А-1» загальною площею 58,0 кв.м. за вказаною адресою?»

Висновком експертів ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса №22348 від 20.11.2019 року встановлено, що житловий будинок літ. «З-2» загальною площею 97,6 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є реконструкцією житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 58,0 кв.м., що належав до домоволодіння по АДРЕСА_1 .

За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року в частині витребування 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в частині скасування рішення 42 сесії Харківської міської ради 6-го скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 23.09.2015 року №2000/15 та виданого на його підставі Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - скасувати.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення 42 сесії Харківської міської ради 6-го скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 23.09.2015 року №2000/15 та видане на його підставі Свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 12.08.2020 року.