№ 207/3741/18
№ 2/207/48/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді -Тюлюнової В.Г.

при секретарі - Куцевол Л.В.

за участі представника позивача

адвоката - Скиби А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , територіальної громади Камянської міської ради, Акціонерного товариства «ДніпроАзот» про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , територіальної громади Кам`янської міської ради, Акціонерного товариства «ДніпроАзот» про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що за ордером № 269 від 15.11.1990 року Дніпродзержинським обєднанням «Азот» їй було надано у користування житлове приміщення, будинок АДРЕСА_1 .

З часу надання права на користування житловим приміщенням, вона була вселена до зазначеного будинку. З тих пір постійно проживає в будинку разом зі своєю сім`єю. ОСОБА_1 , є зареєстрованою в будинку з 1990 року, даний факт підтверджується довідкою про склад сім`ї та печаткою в її паспорті про реєстрацію місця проживання.

Право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . У зв`язку зі знаходженням будинку в санітарній зоні міста власників будинку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було відселено та надано інше житло. Після відселення власників будинку позивачці адміністрацією ДВО «Азот» було надано ордер на заселення до спірного будинку, що дало підстави на проживання з постійною реєстрацією в будинку. Відомості про погашення чи закриття права власності на нерухоме майно відселених осіб відсутні. В житловому будинку позивачка проживає понад 10 років, з того часу ніхто з фізичних осіб або з боку держави своїх прав на будинок не заявляв, позивачка продовжує проживати в будинку, користуються ним постійно, утримує, сплачує комунальні послуги, цей будинок є єдиним місцем її проживання.

В судовому засіданні позивачка та її представник, адвокат Скиба А.Ю. підтримали позовні вимоги в повному обсязі, пояснили, що заселення до спірного будинку відбулось понад 30 років тому, заселялась до будинку оскільки була працівником ДВО «Азот». Ордер виданий у 1990 році, передбачалось тимчасове проживання та надання їй іншого житла, відселення колишніх власників відбувалось у звязку з планами ДВО «Азот» з розширення виробництва та встановлення санітарної зони, однак через розпад СРСР, приватизацію ДВО «Азот» цього не відбулось, до питання про її відселення і надання іншого житла ніхто не повертався. Ні АТ «ДніпроАзот», ні органи місцевого самоврядування, ні колишні власники не цікавились статусом її житла. ОСОБА_1 не звертались до компетентних органів для визнання правових підстав користування будинком через свою правову необізнаність. З часу заселення мешкає у будинку безперервно, добросовісно набула його, виконує ремонти та поліпшення його технічного стану, необхідні для безпечного проживання. Спірний будинок розташований на вулиці, де усі мешканці були заселені з зазначених підстав, але після заселення жодні фізичні або юридичні особи не виявляли інтересу до цього житла. На даний час у будинку проживають члени сім`ї позивачки, котрі потребують реєстрації місця проживання, але для цього необхідні правові підстави; жодної небезпеки для себе або членів своєї родини у звязку з проживанням у спірному будинку позивачка не відчуває.

Представник відповідача Територіальної громади Кам`янської міської ради за довіреністю , ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що згідно документів, позивачка не є власником житлового будинку.

Представник відповідача АТ «ДніпроАзот»( правонаступник ДВО «Азот») ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволені позовних вимог.Позивачка дійсно перебуває в трудових відносинах з підприємством та отримала житло відповідно до ордеру, який надало підприємство.

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області зареєстрованим не значиться, повідомлені належним чином про день та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на сайті суду, в судове засідання не прибули, заяв та клопотань про розгляд за відсутності не надходило.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що працює у Південому ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області і обслуговує територію, на якій проживає ОСОБА_1 . Йому відомо, що позивачка більше десяти років проживає та зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 . Дотримується вимог чинного законодавства, скарг від сусідів на її поведінку не надходило. Житловий будинок перебуває у належному стані.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що проживає з сім`єю по сусідству з ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_2 . Будинок її сім`ї також було надано у користування АТ «ДніпроАзот», але вони, як і позивачка вимушені були у судовому порядку захищати свої права, тому що будинок за документами належав іншим людям. На підставі судового рішення у 2018 році її права були захищені. Вона просить суд допомогти і ОСОБА_1 , тому що вона є добросовісним набувачем та постійно проживає у будинку утримуючи його в належному стані, жодних інших осіб, котрі б проживали або претендували на проживання у спірному будинку ніколи не бачила; про наявність конфліктів, спроб вселення до будинку інших осіб свідку невідомо; позивачка здійснює поточний ремонт будинку, сплачуює комунальні послуги, будь-яких претензій до них у сусідів з приводу користування спірним житлом немає.

Суд,заслушавши поясненнясторін та їх представників, свідків, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до ордеру № 269 від 15.11.1990 року Дпіпродзержинського виробничого об`єднання «Азот» ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_10 ) було надано у користування житлове приміщення - будинок АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 17.10.2018 року право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.12.1963 року та свідоцтва про право власності від 11.07.1956 року.

У зв`язку зі знаходженням будинку в санітарній зоні міста власників будинку було відселено та надано інше житло у звязку з відсенням зі спірного будинку.

Після відселення власників будинку позивачка, на підставі відповідного ордеру, проживає з постійною реєстрацією в будинку, як вбачається з довідки про склад сім`ї .

Позивачка, ОСОБА_1 проживає у спірному будинку понад 10 років, сплачує комунальні послуги, утримує будинок, здійснює поточний ремонт. Згідно копій квитанцій про оплату комунальних послуг та договорів на комунальні послуги укладених нею, саме позивачка здійснює їх поточну оплату та утримує будинок.

Згідно звимогами ч.1 ст. 344ЦК України особа, яка добросовіснозаволоділа чужим майном і продовжує відкрито,безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років,набуває право власності на це майно. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд враховує, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 355 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Виходячи зізмісту статей 355 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих таперехідних положеньЦК про те, що правила статті 344ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суд виходить з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до письмової інформації, відповідача ПАТ «ДніпроАзот» земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, не відноситься до санітарно-захисної зони у розумінні ст.114 Земельного кодексу України. Зазначену обставину не спростовано і представником відповідача , Територіальної громади Кам`янської міської ради.

Беручи до уваги вище викладене, суд, враховує те, що позивачка дійсно відкрито і добросовісно, безперервно володіє спірним майном більше 10 років, факт заволодіння майном не викликає об`єктивних сумнівів у правомірності дій, інші особи на спірне майно не претендують, інформація щодо взяття на облік будинку як безхазяйного майна суду відповідачем Територіальною громадою Кам`янської міської ради не повідомлялась, тому суд вважає що позовні вимоги щодо визнання права власності на будинок за позивачкою за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.141ЦПК України у відповідності до заявленого клопотання суд вважає необідним судові витрати у вигляді судового збору віднести на рахунок позивачки.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 328, 344, 355, 328 Цивільного кодексу України, ст. 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263 265, 266-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Територіальної громади Кам`янської міської ради, Акціонерного товариства «ДніпроАзот» про визнання права власності за набувальною давністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР НОМЕР_1 ), право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58,2 м.кв, житловою площею 38,3 м.кв., позначений в технічній документації літерою А-1, а-1 прибудова, Б-1 літня кухня, В-1 сарай, п/д підвал під В-1, в-1 вхід до підвалу, Д-1 душ, Г-1 вбиральня, № 1 хвіртка, № 2 водопровід, № 3 огорожа, І - тротуар.

Витрати пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн, сплачені позивачкою при звернені до суду, покласти на ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

В судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, тому зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий у справі суддя В.Г. Тюлюнова