Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/752/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання - Роман К.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_1 . За життя померлий залишив заповіт посвідчений секретарем виконкому Новоселицької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області 16.11.2012 року за реєстровим номером 94, згідно якого все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті заповів своїй дочці, позивачці ОСОБА_1 .

Позивачка вказує, що після смерті батька вона прийняла спадщину, оскільки весь час проживала у спадковому будинку, а також у визначений законом строк одноосібно подала письмову заяву до державного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу про прийняття спадщини за заповітом. Однак державним нотаріусом було надано відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок в АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідачем по справі є дружина померлого та мати позивачки ОСОБА_2 , яка претензій до спадкового майна не заявляє.

У зв`язку з наведеним позивачка змушена звернутися до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадковий будинок в порядку спадкування за заповітом.

Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 будучи повідомленою про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивача визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у її відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом.

Третя особа що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача державний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Боричок К.В. належним чином, своєчасно повідомлена про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання, в підготовче судове засідання також не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_1 .

Після смерті батька позивачки відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане Новоселицькою сільською радою 03.11.2009 року на підставі рішення виконкому № 28 від 23.09.2009 року.

Заповітом, посвідченим секретарем виконкому Новоселицької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області 16.11.2012 року за реєстровим номером 94 , спадкодавець ОСОБА_3 все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті заповів своїй дочці, позивачці по справі ОСОБА_1 .

Заповіт заповідачем не змінений і не скасований, що стверджується відміткою на тексті заповіту.

Таким чином позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом.

Крім позивачки спадкоємцем за законом першої черги є також відповідачка по справі - дружина спадкодавця та мати позивачки ОСОБА_2 , яка до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася та не заперечує проти визнання права власності на спадковий будинок за позивачкою, що стверджується письмовою заявою відповідачки від 10.05.2020 року.

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Суд констатує, що позивачка після смерті батька спадщину прийняла, оскільки у визначений законом строк одноосібно подала письмову заяву до державного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу про прийняття спадщини, а також проживала та була зареєстрована у спадковому будинку на час відкриття спадщини, що стверджується відміткою в паспорті громадянина України від 11.02.2000 року.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Після звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини державним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу було надано відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що стверджується листом-відмовою державного нотаріуса за № 141/01-16.

Разом з тим, оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок втрачено.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 04.03.2020 року та технічного паспорта від 25.02.2020 року, житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , будівництвом завершений. Будинок збудовано в 1965 році. Загальна корисна площа житлового будинку становить 81,2 кв. м, в тому числі житлова площа - 71,4 кв. м.

Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року вказаний спадковий будинок зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Новоселицькою сільською радою 03.11.2009 року на підставі рішення виконкому № 28 від 23.09.2009 року.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX .

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки, зокрема, щодо апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 200, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1216, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1274 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканкою АДРЕСА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі пункту третього Розділу ХII «Прикінцевих положень» ЦПК України до зазначеного строку не зараховується час дії карантину, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий Т. Ю. Левко