Справа № 212/5058/19
2/214/289/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 травня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Шевченко Ю.С..

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить: стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача - ОСОБА_2 , борг за договором позики у розмірі 106400 гривень; стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати та витрати на адвоката згідно квитанцій.

В обґрунтування позову навів наступне. Він, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 червня 2016 року за усним договором позики, в присутності свідків, передав позичальниці ОСОБА_3 (відповідачу у справі) у власність 4000 (чотири тисячі) доларів США, що на день складання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США - 26, 60 гривні) 106400 гривень. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 18.06.2016 року.Згідно зазначеної розписки ОСОБА_3 зобов`язалася повернути йому позичені у нього грошові кошти до 03 вересня 2018 року. Але до теперішнього часу відповідачка борг не повернула, чим взяті на себе зобов`язання не виконала.Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були їй передані позикодавцем) у строк та в порядку, встановленому договором.Згідно ч. 2 с. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Він, як позивач, неодноразово намагався уладнати ситуацію, що склалася, аби повернути свої кошти, але відповідачка ухиляється від виконання зобов`язання. Тому мирним шляхом, у досудовому порядку, спір він врегулювати не може.

19 вересня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки ОСОБА_3 , в якому остання зазначила, що в провадженні суду знаходиться вказана справа, про яку ОСОБА_3 стало відомо після отримання смс-повідомлення на мобільний телефон із викликом до суду для участі у розгляді справи. При цьому, матеріалів позовної заяви із ухвалою про відкриття провадження відповідачка не отримувала. Таким чином, не може реалізувати свої обов`язки на подання відзиву у строки та в порядку, обумовленими ухвалою про відкриття провадження. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що між ним та відповідачем мають місце відносини, які виникають із договору позики. Проте відповідач не погоджується з такими доводами позивача. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Загальні підстави для виникнення зобов`язання за договором позики визначені нормами глави 71 ЦК України - § 1. Позика. Зокрема, відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. При цьому, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи зазначене, слідує, що договір позики грошових коштів між сторонами має місце лише тоді, коли позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Проте, вважає, що між сторонами даного спору, правовідносини, які виникають із договору позики, відсутні, оскільки позивач не передавав у власність відповідача грошових коштів. Крім того, слід зазначити, що до суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який підтверджував би укладення між сторонами договору позики. Також до суду не надано жодного доказу, який посвідчував би факт передачі позивачем у власність відповідача грошових коштів. Враховуючи вище зазначене, слідує, що для задоволення позову відсутні правові підстави.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Пояснила, що з твердженням відповідачки у відзиві про те, що позивач не передавав грошові кошти, не згодна, оскільки зазначенні твердження є необґрунтованими. За надання правової допомоги отримала від позивача 5000 грн.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавала.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розписка (а.с.4), претензія щодо повернення за договором позики (а.с.6).

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачки, її неявку до суду без поважних причин, суд постановив ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів.

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом розписку (а.с.4), претензію щодо повернення за договором позики (а.с.6), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме отримання відповідачкою ОСОБА_3 у борг від позивача ОСОБА_2 грошових коштів, їх суму, строк повернення боргу, звернення позивача до відповідачки з метою врегулювання спору у досудовому порядку.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

18 червня 2016 року відповідачка ОСОБА_3 отримала у борг грошові кошти від позивача ОСОБА_2 у розмірі 4 000 доларів США, із зобов`язанням повернути гроші у строк до 03 вересня 2018 року, що підтверджується розпискою. (а.с. 4).

В строк до 03 вересня 2018 року ОСОБА_3 борг ОСОБА_2 не повернула, останній звертався до відповідачки з письмовою претензією з метою врегулювання спору у червні 2019 року, однак остання борг не повернула, що вбачається з претензії (а.с.6).

Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються вимогами ЦК України.

Судом встановлено, що 18.06.2016 року між сторонами по справі, був укладений передбачений ст. 1046 ЦК України, договір позики.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.162 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язань та одностороння зміна умов договору не допускається, за виключенням випадків, передбачених законом.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачка за договором позики, укладеним з позивачем, до даного часу суму боргу не повернула, чим порушила умови договору та права позивача.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачкою договору позики від 18.06.2016 року, а також встановленим факт невиконання відповідачкою своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 4 000 доларів США.

Твердження відповідачки, викладені у відзиві на позов, про те, що позивач не передавав їй грошових коштів, суд не приймає до уваги, оскільки на підтвердження зазначеного відповідачкою не надано жодного доказу, а зі змісту розписки, складеної відповідачкою, беззаперечно вбачається отримання нею у борг від позивача 4000 доларів США.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню, шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача суми боргу в розмірі 105400 грн. 00 коп., що в еквіваленті становить 4000 доларів США виходячи з офіційного курсу долара США до гривні 26,60 станом на день звернення до суду), а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1064 грн. 00 коп. (а.с.1), а також витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп. (а.с.68).

Керуючись ст. ст. 15, 16, 162, 545, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 228, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 - грошові кошти в сумі 106 400 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору в сумі 1064 грн. 00 коп., а також витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 ти днів з дня його проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повне рішення складено 18 травня 2020 року.

Головуючий суддя : В.М.Прасолов