ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22ц/807/1758/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог Банк посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20 червня 2017 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10770 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання та видав кредит. Відповідач порушує умови договору та не проводить в установлений термін оплату за кредитом, у зв`язку з чим, станом на 15 липня 2019 року загальна заборгованість за кредитом становить 22777,15 грн., яка складається з: 13943,57 грн. заборгованість за кредитом; 6545,26 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 727,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина, 1060,82 грн. штраф (процентна складова).

З урахуванням вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 22777,15 грн. та 1921 грн. судових витрат.

Заочним рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2020 року позов залишено без задоволення у зв`язку з його недоведеністю та необґрунтованістю.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку, як незаконне та таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права; за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вимоги апеляційної скарги зводяться до того, що: відповідачем заборгованість по кредитному договору ніяким чином не оспорювалась та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним; не надано відзиву та жодним чином не спростовано доводів позивача; доказів того, що відповідача було ознайомлено з іншими Тарифами та/або Умовами та правилами, ніж ті, що долучені до позовної заяви, відповідачем не надано; із виписки чітко вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже доказується, що ним було отримано кредитну картку. Крім того, скаржник зазначає, що користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору; жодних заперечень щодо розміру заборгованості за договором від відповідача не було, тобто він погоджувався із розміром нарахованих відсотків та неустойки.

Враховуючи зазначене, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і вирішити питання судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним правовим вимогам відповідає не у повній мірі.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступних обставин.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що 20 червня 2017 року між позивачем і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 10770 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком Договір і дана заява підтверджує той факт, що ОСОБА_1 був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк».

На підтвердження позовних вимог представник позивача надав суду такі докази: копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 20 червня 2017 року; розрахунок заборгованості за договором № б/н від 20 червня 2017 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 15 липня 2019 року; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою; копію паспорта ОСОБА_1 .

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за ОСОБА_1 , станом на 15 липня 2019 року становить 22777,15 грн., яка складається з: 13943,57 грн. заборгованість за кредитом; 6545,26 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 727,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина, 1060,82 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 7-8).

Суд зазначив, що документи, які додано до матеріалів цивільної справи не містять доказів, щодо розміру наданого кредиту відповідачу, та факт його отримання відповідачем. Крім того, судом зазначено, що з доданої анкети-заяви не вбачається дати її подання заявником, що унеможливлює ідентифікування її як договору б/н від 20 червня 2017 року.

Також матеріали справи не містять доказів, що саме з наданими до позову Умовами та Правилами надання банківських послуг знайомився відповідач та погодився з ними, підписавшись у анкеті-заяві. Ще суд не вважав належним доказом розміру заявленої заборгованості роздруківку із сайту позивача, оскільки даний документ повністю залежить від волевиявлення самого позивача.

За таких обставин та з огляду на норми ст. ст. 1046, 1054 ЦК України; ст.ст. 13,81, 83, ЦПК України; правовою позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові у справі №342/180/17/14 від 03.07.2019 року, суд першої інстанції дійшов до висновку про недоведеність позовних вимог та про відмову у задоволенні позову.

Проте, колегія суддів не в повній мірі погоджується з даним висновком суду першої інстанції через наступне.

Так, в ході розгляду справи були встановлені наступні обставини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 20 червня 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 10770 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, станом на 15 липня 2019 року має заборгованість у розмірі 22777,15 грн., яка складається з: 13943,57 грн. заборгованість за кредитом; 6545,26 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 727,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина, 1060,82 грн. штраф (процентна складова).

Тобто, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Втім, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в даному випадку неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Проте, у даній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді процентів за користування кредитом, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема простроченої заборгованості за тілом кредиту, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 червня 2017 року, посилався на витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, штрафів наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що зважаючи на те, що витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 червня 2017 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність у вигляді відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені вище вимоги позову не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19.

При таких обставинах, колегія суддів, приходить до висновку про обґрунтовану відмову судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 727,50 грн. за процентами за користування кредитом, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1060,82 грн. штраф (процентна складова).

Разом з тим, висновок суду першої інстанції щодо неможливості ідентифікувати надану позивачем заяву, як заяву від 20 червня 2017 року є помилковим. Так, у заяві містяться анкетні дані відповідача, анкета підсипана ОСОБА_1 саме 20 червня 2017 року, про що свідчить зазначення дати у заяві (а.с. 9).

Висновки суду першої інстанції про відсутність доказів, що ОСОБА_1 після підписання анкети-заяви отримав кредитну картку та користувався картковим рахунком також спростовується наявною у справі випискою по картці. За змістом виписки по картці є очевидним здійснення операцій, у тому числі із ідентифікацією особи, яка знімає готівку у відділеннях, тощо (а.с. 84-85).

Тому колегія суддів приходить до висновку про наявність кредитних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості у відповідача перед позивачем.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія суддів приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, яка є тілом кредиту.

Вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк», у позовній заяві зазначило розмір заборгованості ОСОБА_2 за тілом кредиту у розмірі 20488,83 грн. та складається з 13943,57 грн. заборгованості за тілом кредиту та 6545,26 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, то така заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України АТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог (89,95%) в розмірі 1728 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2592 грн., всього 4320 грн.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2020 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 20488 (двадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 83 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 4320 (чотири тисячі триста двадцять) гривень.

В іншій частині позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 серпня2020 року.

Головуючий:

Судді: