Справа №265/858/20
Провадження №2/265/778/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л.В.,

за участю секретаря Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обгрунтування поданої позовної заяви посилається на те, що 06 грудня 2017 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області видано судовий наказ про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що на даний час його стан здоров`я погіршився, а також змінився матеріальний і сімейний стан, тому в такому розмірі він не можливості сплачувати аліменти. Він є інвалідом ІІІ групи, перебуває на диспансерному обліку і потребує постійного лікування та дотримання режиму дієтичного харчування, не може працювати на висоті, у нічний час, з рухомими механізмами, не може здійснювати трудову діяльність в повномі обсязі і єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності. З 29 березня 2019 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , від якого мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його дружина не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку і отримує допомогу по догляду за дитиною.

З врахуванням наведених обставин просить суд зменшити йому розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу від 06 грудня 2017 року Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області на користь відповідачки на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини, а також стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн.

Заперечуючи проти позовної заяви відповідачка ОСОБА_2 надала суду відзив на заяву, посилаючись на те, що позивач не утримує сина, який перебуває повністю на її утриманні, розмір її заробітної плати є недостатнім для забезпечення достатнього матеріального утримання сина. Судовим наказом з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина в мінімальному розмірі, тому такий розмір не може бути зменшений. Стан здоров`я позивача та встановлена йому група інвалідності не забороняє йому повністю працювати. Тому просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 лютого 2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Позивач ОСОБА_1 при розгляді справи наполягав на задоволенні позовної заяви.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та просила відмовити в позові.

Заслухавши посянення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що судовим наказом від 06 грудня 2017 року Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач перебуває у зареєстрованому 29 березня 2019 року шлюбі з ОСОБА_4 .

Від данного шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дружина позивача ОСОБА_6 не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи, перебуває на диспансерному обліку і потребує постійного лікування та дотримання режиму дієтичного харчування, не може працювати на висоті, у нічний час та з рухомими механізмами.

Неповнолітній син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю ОСОБА_2 , розмір її заробітної плати в середньому становить близько 6 300 грн. на місяць.

У зв`язку із захворюванням на С-образний кіфоскаліоз грудного відділу І ступеню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на « Д » обліку, починаючи з 2018 року проходить лікування у санаторії, що потребує матеріальних витрат.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дійсно, у відповідності до положень ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Разом з тим, ч.1 та ч.2 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З наведених правових норм випливає, що суд враховуючи усі істотні обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, одночасно повинен визначити такий розмір аліментів, який буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, однак в жодному разі не може бути меншим за встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено з 01.01.2020 прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць у розмірі 2 218 гривень.

Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів, який відповідач має обов`язок сплачувати на користь позивача на утримання сина не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини віком від 6 до 18 років і відповідає сумі 1109 грн.

За таких обставин, оскільки встановлений рішенням суду розмір аліментів на даний час не перевищує 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідач просить зменшити розмір аліментів та встановити його в розмірі меншому, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, тому не залежно від доведеності існування обставин, які б надавали відповідачу право на зменшення розміру аліментів та істотності їх впливу на платоспроможність платника аліментів, суд не вбачає підстав зменшувати встановлений рішенням суду розмір аліментів до 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як такий розмір аліментів не буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У зв`язку із цим в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст.141,180,182,192 Сімейного кодексу України, ст.ст.76-95, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Рішення може бути оскражено до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 05 червня 2020 року.

Суддя ____________________ Копилова Л.В.