Постанова

Іменем України

11 червня 2020 року

місто Київ

справа № 664/3661/15-ц

провадження № 61-41391св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 26 червня 2018 року у складі колегії суддів: Склярської І. В., Пузанової Л. В., Чорної Т. Г.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Позов обґрунтовувався тим, що з 26 липня 1997 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З вересня 2013 року шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені. У жовтні 2013 року вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

У шлюбі ними придбано таке майно: житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль NISSAN JUKE, 2013 року випуску, д/н НОМЕР_1 ; автомобіль ГАЗ 33021, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2 . У зв`язку з тим, що сторони не можуть дійти згоди з приводу поділу спільного майна, просила суд здійснити поділ зазначеного майна.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач позов не визнав, звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначив, що окрім майна, зазначеного позивачем у первісному позові, ними придбано таке майно: три балагани для вирощування ранньої сільськогосподарської продукції, розміром 48 кв. м, вартістю 50 000, 00 грн кожен; дві теплиці для випрошування ранньої сільськогосподарської продукції, вартістю 90 000, 00 грн та 60 000, 00 грн відповідно, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , загальна вартість яких становить 300 000, 00 грн. Угоди про добровільний поділ спільного майна між сторонами не досягнуто.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2017 року позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково, позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено частково, вирішено розділити спільне майно подружжя та виділити у власність ОСОБА_1 транспортний засіб Nissan Juke 2013 року випуску, д/н НОМЕР_1 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 154 620, 26 грн у рахунок відшкодування половини вартості цього транспортного засобу; виділено у власність ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , виділено у власність ОСОБА_2 транспортний засіб ГАЗ 33021, 2010 року випуску, д/н НОМЕР_2 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 109 183, 28 грн у рахунок відшкодування різниці вартості майна, виділено у власність ОСОБА_1 52/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою:

АДРЕСА_1 : в житловому будинку, що складається з приміщень першого поверху, загальною вартістю 252 751, 00 грн; господарчі споруди, загальною вартістю 298 629, 00 грн, а всього 551 380, 00 грн. Виділено у власність ОСОБА_2 48/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у житловому будинку літ. А: сходова клітина 1-1а, площею 1, 4 кв. м, та другий поверх будинку, загальною вартістю 374 751, 00 грн; господарчі споруди, загальною вартістю 136 686, 00 грн, а всього: 511 437, 00 грн, стягнуто з ОСОБА_1 у дохід ОСОБА_2 14 734, 00 грн у рахунок відшкодування різниці у вартості майна, виділено у власність ОСОБА_1 теплицю, вартістю 163 760, 00 грн, теплицю, вартістю 104 198, 00 грн, літ. О, загальною вартістю 267 958, 00 грн, виділено у власність ОСОБА_2 теплиці, вартістю 163 760, 00 грн кожна, літ. К та літ. М., теплицю, вартістю 58 638, грн літ. Н., загальною вартістю 386 158, грн; вирішено здійснити зарахування сум, що підлягають стягненню з обох сторін та остаточно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 160 337, 54 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи первісний та зустрічний позови, керувався тим, що поділ майна необхідно провести, виходячи із принципу рівності часток та використовуючи експертні висновки з цього питання.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 26 червня 2018 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на: Ѕ частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ринковою вартістю 126 690, 00 грн; Ѕ частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 818 482, 00 грн; автомобіль NISSAN JUKE, 2013 року випуску, д/н НОМЕР_1 , ринковою вартістю 309 240, 51 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на: Ѕ частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ринковою вартістю 126 690, 00 грн; Ѕ частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 818 482, 00 грн; автомобіль ГАЗ 33021, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2 , ринковою вартістю 17 506, 72 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці вартості спільної частки у сумі 63 917, 28 грн. У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, керувався тим, що за запропонованими судовим експертом варіантами поділу будинку одному із співвласників пропонується перший поверх будинку, на якому розташовані всі комунікації, підсобні приміщення, без житлових кімнат, а другому співвласнику - другий поверх, на якому розташовані лише житлові кімнати та з першого поверху - підсобне приміщення, в якому розташована сходова клітина на другий поверх. Виділяючи у власність відповідача сходову клітину, площею 1, 4 кв. м, та підсобне приміщення, де вона знаходиться, площею 6, 5 кв. м, розташовані на першому поверсі будинку, а також хол, вітальню та житлові кімнати, розташовані на другому поверсі будинку, суд першої інтонації не звернув увагу, на те, що для облаштування окремого ізольованого житла потребується облаштування його допоміжних приміщень: кухні, санвузла, топочної, що тягне за собою втручання в інженерні системи загального користування: водопостачання та водовідведення, опалення, електрозабезпечення. Отже, за таких обставин здійснення втручання у інженерні системи загального користування можливе лише за умови дотримання вимог статті 152 ЖК Української РСР, отримання відповідного дозволу, що дає право на виконання таких робіт. Проте, сторонами не надано документи, що дають право на виконання таких робіт. Апеляційний суд неодноразово роз`яснював учасникам справи положення частини третьої статті 12 ЦПК України, проте вимоги статті 152 ЖК Української РСР учасниками справи не були виконані. Зазначене унеможливлювало виділення у власність позивача та відповідача частин будинку АДРЕСА_3 у спосіб, зазначений судом першої інстанції.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційних скарг

ОСОБА_1 , не погодившись із судовим рішенням, у серпні 2018 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга обґрунтовується доводами про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки проведення робіт з улаштування необхідних допоміжних приміщень будинку АДРЕСА_3 не потребує отримання дозволу виконкому місцевої ради або будь-якого іншого органу. Стосовно будинку АДРЕСА_4 , то суд дійшов необґрунтованого висновку про необхідність визнання за сторонами права на ідеальні частки, оскільки відповідно до висновків експертизи визначено суми відповідних компенсацій сторонам.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У наданому відзиві позивач просив касаційну скаргу залишити без задоволення з підстав її необґрунтованості та безпідставності.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX

(далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у 2018 році, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені у статті 263 ЦПК України відповідно до якої судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 1997 року, який розірваний рішенням суду від 16 листопада 2015 року.

Під час перебування у шлюбі подружжям набуто спільне майно:

житловий будинок АДРЕСА_3 з надвірними приміщеннями: сарай, гараж, літня кухня, погреб-шахта, навіс, а також три балагани для вирощування ранньої сільськогосподарської продукції, дві теплиці для випрошування ранньої сільськогосподарської продукції, розташовані на земельній ділянці, площею 7 000, 00 кв. м;

житловий будинок АДРЕСА_4 , розташований на земельній ділянці, площею 4 347, 00 кв. м;

транспортний засіб ГАЗ 33021, 1998 року випуску, д/н знак НОМЕР_2 ;

автомобіль NISSAN JUKE, д/н НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Відповідно до державного акта на право власності на землю від 25 січня 2000 року ОСОБА_2 на підставі рішення Великокопанівської сільської ради від 13 жовтня 1999 року № 98 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0, 70 га, для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства на АДРЕСА_5 .

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20 березня 2017 року № 0207 ринкова вартість житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами у АДРЕСА_2 згідно зі звітом про незалежну оцінку від 27 лютого 2017 року на момент дослідження становить 126 690, 00 грн, ринкова вартість житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами у АДРЕСА_1 згідно зі звітом про незалежну оцінку від 27 лютого 2017 року на момент дослідження становить 818 482, 00 грн.

Також у зазначеному висновку експерт зробив висновок про неможливість поділу будинку АДРЕСА_4 та запропонував два варіанта поділу будинку АДРЕСА_3 , зазначивши, що переобладнання системи комунікації при розподілі житлового будинку по Ѕ частині не передбачено, оскільки до рішення суду невідомо, які і кому із співвласників відходять приміщення житлового будинку та господарські будівлі і споруди, а відносно цього кожний із співвласників за бажанням, може проектувати систему опалення, електропостачання, водопроводу, каналізації та інше, своєї частки домоволодіння, при цьому кожний із співвласників несе майже однакові витрати.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно із частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Під час поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до статті 152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що поділ майна за запропонованим варіантом передбачає облаштування його допоміжних приміщень - кухні, санвузлів, топочної, що тягне за собою втручання в інженерні системи загального користування: водопостачання та водовідведення, опалення, електрозабезпечення, що потребує отримання дозвільних документів, що дають право на виконання таких робіт.

За наведених обставин висновки суду апеляційної інстанції про неможливість реального поділу спірного будинку, відсутності підстав для відступу від рівності часток сторін у майні та невиконання сторонами вимог частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України та, як наслідок, необхідності визнання за сторонами права власності на ідеальні частки на спірне майно, є обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги у наведеній частині, а також доводи щодо неналежної оцінки висновків судової експертизи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Верховний Суд встановив, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ визначив, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховним Судом враховано, що касаційна скарги містить доводи виключно щодо незаконності рішення суду апеляційної інстанції щодо відмови реальному поділі житлових будинків, інших доводів касаційна скарга не містить, а тому у інших частинах відповідно до обмежень, встановлених статтею 400 ЦПК України, рішення суду не переглядалось.

Вирішення питання про поновлення виконання (дії) оскаржуваних судових рішень

За правилами статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2019 року зупинено виконання постанови Апеляційного суду Херсонської області від 26 червня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Зробивши висновок про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін, Верховний Суд, керуючись частиною третьою статті 436 ЦПК України, поновлює його виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Херсонської області від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Апеляційного суду Херсонської області від 26 червня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

О. В. Ступак