провадження № 22-ц/824/251/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року по справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 р. ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.05.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ) було укладено кредитний договір №053-2008-1738, за умовами якого банк надав відповідачці кредит на споживчі потреби в сумі 60000,00 доларів США, строком до 10.05.2028 р., зі сплатою 13,45 % річних за користування кредитом. В забезпечення даного договору 28.05.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк» (позивач є правонаступником) та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №053-2008-1738-Р/1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору №053-200801738 від 28.05.2008 р., в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 07.11.2014 р. позивач через невиконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором відповідачкою ОСОБА_1 на адресу відповідачів надіслав вимоги про дострокове погашення кредиту, які останніми залишились без виконання. Тому, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

При цьому зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки заявленій відповідачем заяві про застосування позовної давності, внаслідок чого ухвалено рішення з порушенням вимог ст. 256, 267 ЦК України. На думку апелянта, суд безпідставно задовольнив позовні вимоги Банку в частині покладення обов`язку на відповідача щодо солідарного стягнення боргу з поручителя, оскільки порука є такою, що припинилась в силу вимог закону. Вважає, недоведеними посилання позивача про підтвердження факту видачі кредитних коштів. Крім того, вказує, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2016 року вже було розглянуто справу між цими сторонами з цим же предметом, та з цих самих підстав.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

13 грудня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення ПАТ «Універсал Банк», подані представником - Таран В.А., згідно яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що 03.11.2014 року позивач направив відповідачу вимогу дострокового погашення кредиту. Строк відраховується з 25.01.2015 року, тому при звернення до суду в жовтні 2017 року не було пропущено строк позовної давності. Також, позивач не погоджується з думкую апелянта, що порука є припиненою. Вказує, що розрахунок заборгованості та меморіальний ордер є фінансовим документом, складеним на підставі здійснених на особовому рахунку боржника та являються відображенням умов визначених положеннями кредитного договору. Позивач вважає, що строки позовної давності не пропущено, так як при звернення з позовом до суду в 2015 році використав своє суб`єктивне право на звернення до суду без пропущення строків. Крім того, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2016 року скасовано, а позовну заяву залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник апелянта просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач, ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с. 167-174), до суду не з`явилася, однак її неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та вимоги заявлені у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 28.05.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ) було укладено кредитний договір №053-2008-1738, за умовами якого банк надав відповідачці кредит на споживчі потреби в сумі 60000,00 доларів США, строком до 10.05.2028 р., зі сплатою 13,45 % річних за користування кредитом.

Відповідно до п.п.1.1.1 Кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 40,35% річних.

В забезпечення даного договору 28.05.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк» (позивач є правонаступником) та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №053-2008-1738-Р/1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору №053-200801738 від 28.05.2008 р., в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

За неналежне виконання умов договору 03.11.2014 р. позивач на адресу відповідачів надіслав вимогу про дострокове погашення кредиту, проте останні дану вимогу залишили без виконання.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості на ім`я ОСОБА_1 , розмір заборгованості за кредитним договором №053-2008-1738 від 28.05.2008 р. станом на 25.10.2017 р. становить 38 779,15 доларів США, з яких: 2 745,64 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 22 487,70 доларів США - сума додаткового стягнення кредиту, 11 690,64 доларів США - відсотки, 1 855,17 доларів США - підвищені відсотки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції беручи до уваги пояснення позивача щодо застосування строків позовної давності, вважав, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені неодхідними засобами доказування, а тому, з відповідачів необхідно стягнути солідарно на користь позивача 38 779,15 доларів США в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором №053-2008-1738 від 28.05.2008 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (солідарна відповідальність), включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином. Однак, відповідачі скориставшись кредитними коштами, не виконали зобов`язань, визначених Договором, порушивши умови щодо погашення кредиту. За неналежне виконання умов договору 03.11.2014 р. позивач на адресу відповідачів надіслав вимогу про дострокове погашення кредиту, проте останні дану вимоги залишили без виконання.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості на ім`я ОСОБА_1 , розмір заборгованості за кредитним договором №053-2008-1738 від 28.05.2008 р. станом на 25.10.2017 р. становить 38 779,15 доларів США, з яких: 2 745,64 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 22 487,70 доларів США - сума додаткового стягнення кредиту, 11 690,64 доларів США - відсотки, 1 855,17 доларів США - підвищені відсотки. Даний розрахунок було в повній мірі прийнято судом першої інстанції і задоволено позов у повному розмірі.

Проте, колегія суддів не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи 03.11.2014 р. позивачем на адресу відповідачів було надіслано вимогу про дострокове погашення кредиту, згідно якої вказано, що у випадку невиконання цієї вимоги, термін повернення кредиту визначається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги (а.с. 26). Вказану вимогу відповідачі отримали 24.11.2014 року (а.с. 27, 29).

Таким чином, позивач змінив строк повернення кредиту, встановивши кінцевий термін на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги, тобто до 24.01.2015року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про з`ясування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ЦС України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, щодо спливу строку позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором в цілому та припинення поруки, оскільки позивач реалізував своє право на звернення до суду в 2015 року (протягом шести місяців), позовну заяву залишено без розгляду з підстав неявки представника позивача до суду, що не перешкоджає повторному зверненню до суду, яке позивач реалізував у грудні 2017 року.

Крім того, безпідставними є доводи апелянта про те, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2016 року вже було розглянуто справу між цими сторонами з цим же предметом, та з цих самих підстав, оскільки вказане рішення скасовано, а позов залишено без розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

За наведених вище обставин, колегія суддів не погоджується з думкою апелянта, що порука є припинено, а тому відповідачі несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

З урахування наданих позивачем розрахунків, враховуючи відсутність підстав для застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає, що з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 25 233,34 дол. США, з яких: 2 745,64 дол. США - прострочене тіло кредиту; 22 487,70 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту.

Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення відсотків, то колегія суддів вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 24 січня 2015 року (закінчення строку пред`явленої вимоги) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, на що суд першої інстанції не звернув уваги і ухвалив незаконне рішення, яке не може залишатися без змін і підлягає скасуванню.

Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та у постанові ВС від 06.02.2019 року №61-8449св18.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору,зміненого шляхом пред`явлення вимоги (24.01.2015 року) є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що на користь позивача підлягають до стягнення відсотки за період кредитування з 28.05.2008 року до 24.01.2015 року в розмірі 29,22 дол. США, відповідно до заявлених позовних вимог та поданих розрахунків.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому необхідно скасувати рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог за наведених вище обставин.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 133, ч.13 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частинах з кожного на користь ПАТ «Універсал Банк» слід стягнути судовий збір в розмірі 15 631,07 грн. (а.с.4)

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №053-2008-1738 від 28.05.2008 року у розмірі 25 262, 56 дол. США, з яких: 2 745,64 дол. США - прострочене тіло кредиту; 22 487,70 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту; 29,22 дол. США - відсотки за період з 28.05.2008 р. по 24.01.2015 р..

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частинах з кожного на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 15 631,07 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежура