ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року

м.Суми

Справа №580/726/18

Номер провадження 22-ц/816/1435/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на додаткове рішення Лебединського районного суду Сумської області від 22 травня 2020 року в складі судді Чхайла О.В., ухвалене в м. Лебедин,

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2020 року Лебединським районним судом Сумської області ухвалено рішення у цивільній справі № 580/726/18 за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

05 березня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Конорєв В.О. подав заяву про розподіл судових витрат на правничу допомогу, надавши відповідний розрахунок та докази понесення таких витрат відповідачкою.

Додатковим рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 22 травня 2020 року вимоги представника відповідачки адвоката Конорєва В.О. задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5125 грн.

В задоволенні іншої частини вимог заяви представника відповідачки про розподіл судових витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення місцевого суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідачем було подано заяву із пропуском строку, тому вказана заява підлягала залишенню без розгляду судом першої інстанції.

Крім того вказує, що розмір витрат не відповідає критеріям розумності та співмірності.

ОСОБА_1 не скористалась своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини 1 статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виходив з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, а тому частково задовольнив вимоги заяви та стягнув з позивача на користь відповідачки 5125 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Проте, колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Згідно статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно частин першої п`ятої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі й витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи слідує, що рішення Лебединського районного суду Сумської області у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено 21 лютого 2020 року, тому заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідачка мала подати до 26 лютого 2020 року включно.

Натомість, заява представника ОСОБА_1 адвоката Конорєва В.О. про розподіл судових витрат на правничу допомогу була подана до Лебединського районного суду Сумської області 05 березня 2020 року (а.с. 192-200), а тому така заява підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції скасовує додаткове рішення у даній справі та залишає заяву представника ОСОБА_1 адвоката Конорєва В.О. про розподіл судових витрат на правничу допомогу без розгляду.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 141, 270, 381 -384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Додаткове рішення Лебединського районного суду Сумської області від 22 травня 2020 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Конорєва Володимира Олексійовича про розподіл судових витрат на правничу допомогу у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик