Справа№340/429/18
Провадження № 2/938/77/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року селище Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

з участю секретаря судового засідання Ласкурійчук С.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 52217,53 грн. та моральної шкоди в розмірі 500 000 грн., завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шо мала місце 23.02.2015 в результаті якої настала смерть ОСОБА_5 .

Позов мотивує тим, що 23.02.2015 близько 20 год, відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Шевроле Лачетті», державний номерний знак НОМЕР_1 , на 21 км а/д Київ-Овруч, що в с Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, поблизу автозаправки «БРСМ-Нафта», не справившись з управлінням автомобіля, здійснив наїзд на пішохідному переході на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, рядового військової служби ВЧ № НОМЕР_2 . Внаслідок наїзду, ОСОБА_5 отримавши численні травми, був поміщений у Вишгородську ЦРЛ, а з 24.02.2015 проходив лікування у відділенні інтенсивної терапії Київської клінічної лікарні. 26.02.2015 ОСОБА_5 переведено на лікування у нейрохірургічне відділення Центрального госпіталю МВС України. 10.07.2015 не приходячи до тями, від отриманих травм ОСОБА_5 помер. Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03.04.2018, що набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Оскільки смерть його сина настала внаслідок протиправних дій відповідача, враховуючи, що під час кримінального провадження цивільний позов не заявлявся, позивач вважає, що має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Розмір матеріальної шкоди, з урахуванням добровільно наданих відповідачем коштів, позивач визначає, виходячи з витрат які ним було понесено за період перебування сина ОСОБА_5 в лікарні, медикаменти, проїзд, проживання в м Києві, придбання продуктів харчування, поховання та здійснення поминального обряду, на загальну суму 52 217 грн. 53 коп. Також, відповідачем заподіяно йому моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, він та члени його сім`ї втратили, сина, зазнали та досі зазнають значних душевних переживань. Крім того, з боку відповідача має місце байдуже ставлення до пережитого ними горя, він не намагається будь-яким чином загладити свою вину, покаятися, попросити вибачення. Більше того, при ухваленні судом вироку, він заявив, що шкоду відшкодував і можливо в майбутньому допоможе ще чимось. Враховуючи наведене, розмір моральної шкоди позивачем визначено в сумі 500 000 грн.

Оскільки відповідач добровільно матеріальну та моральну шкоду не відшкодував, що порушує права позивача, останній змушений звернутись із позовом до суду.

Ухвалою Верховинського районного суду від 14.01.2020 поновлено ОСОБА_3 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Верховинського районного суду від 21.02.2019 у даній справі, а справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_3 12.02.2020 подав на адресу суду відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги визнав частково. Вказав, що позовні вимоги щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди на суму 17811,72 грн. визнає. Щодо відшкодування решти суми матеріальної шкоди, просить врахувати, що він свою вину у вчиненому злочину визнав, щиро покаявся, добровільно відшкодував шкоду в розмірі 23 000 грн., являється внутрішньо переміщеною особою, змушений орендувати житло в м Києві, має на утриманні малолітню дитину, по місцю роботи характеризується позитивно. Щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 грн. Заперечив, вважає, що при визначенні відшкодування розміру моральної шкоди слід врахувати, що на час вчинення ДТП, його транспортний засіб був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9194485 від 16.10.2014. Однак, позивач не звертався до страхової компанії із метою отримання страхового відшкодування, як те передбачено ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому враховуючи п.27.2 цього Закону, позивач має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 36 мінімальних заробітних плат, що становить 43848 гривень. В задоволенні решти позовних вимог просить відмовити.

Ухвалою суду від 02.03.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві. Представник позивача ОСОБА_2 додатково пояснив, що ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок вчинення якого загинув син ОСОБА_1 , а тому позивач має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку передбаченому ст.23, 1167 ЦК України. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги визнали частково, а саме завдану матеріальну шкоду на суму 17811,72 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 грн. заперечили. Представник відповідача вказала, що позивач дійсно має право на відшкодування моральної шкоди, однак при визначенні відшкодування розміру такої слід врахувати, що позивач не звертався до страхової компанії із метою отримання страхового відшкодування, а тому має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме 36 мінімальних заробітних плат, що становить 43848 гривень. В задоволенні решти позовних вимог просять відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03.04.2018 (а.с.5-7 том 1), ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. ОСОБА_3 звільнений від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

При ухваленні вироку, судом було встановлено, що ОСОБА_3 , 23.02.2015, близько о 19-45 год., керуючи технічно справним автомобілем марки CHEVROLET LACETTI NF 19В ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснюючи рух по проїзній частині автодороги сполученням «Київ-Овруч» з боку с. Нові Петрівці у напрямку м. Києва, в Вишгородському районі, Київської області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 і дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 Правил дорожнього руху України, діючи необережно - проявляючи злочинну недбалість, в порушення вимог п. 2.3 «б», п. 18.1 ПДР України, не впевнившись, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода або небезпека, не зменшив швидкість руху, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, будучи не уважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою, відволікся від керування автомобілем, а саме відвернувся назад шукаючи мобільний телефон, внаслідок чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований біля АЗС «БРСМ-Нафта» по автодорозі «Київ-Овруч», 21 кілометр в Вишгородському районі, Київської області та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїжджу частину автодороги «Київ-Овруч» по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо, відносно руху транспортного засобу.

Після вказаної події ОСОБА_5 був доставлений до лікувального закладу, де від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допущені водієм ОСОБА_3 порушення вимог п. 2.3 «б», п. 18.1 ПДР України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_5 .

Смерть ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 11.07.2015 (а.с.8 том 1).

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином в судовому засіданні безспірно встановлено, що винними діями відповідача заподіяно шкоду, позивачу ОСОБА_1 , якого було визнано потерпілим від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та яка полягає в настанні смерті сина ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, що автомобіль марки CHEVROLET LACETTI NF 19В ЗНГ реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_3 на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9194485 від 16.10.2014 (а.с.226 том 1), строк дії якого з 17.10.2014 по 16.10.2015, зі страховим лімітом за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 100000 грн., за шкоду завдану майну 50000 грн., страховик АТ «СК «АХА Страхування».

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон у статті 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За змістом вказаного Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, та документом суворого обліку.

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15ц зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)».

Таким чином, враховуючи наведене обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування, яке згідно страхового полісу №АС/9194485 від 16.10.2014 за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 100000 грн., за шкоду заподіяну майну 50000 грн., покладається на страховика, а саме АТ «СК «АХА Страхування». Як вбачається з листа АТ «СК «АРКС» (АТ «СК «АХА Страхування») від 29.01.2020 №801/18 (а.с.229 том 1), АТ «СК «АРКС» від ОСОБА_1 заяви про виплату страхового відшкодування, як те передбачено ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», або інших вимог про отримання страхового відшкодування не отримувало, у зв`язку з чим виплату страхового відшкодування здійснено не було.

З матеріалів справи вбачається, що факт перебування ОСОБА_5 на лікуванні в період з 23.02.2015 по 10.07.2015 підтверджується медичною характеристикою виданою т.в.о начальника медичної служби військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 , зокрема ОСОБА_5 у період з 23.02.2015 по 24.02.2015 знаходився на стаціонарному лікуванні в ЦРЛ м Вишгород, у період з 24.02.2015 по 26.03.2015 - у ОКЛ м Київ, у період з 26.03.2015 по 10.07.2015 (по дату смерті) - у ЦГ МВС України м.Київ.

Як вбачається з наданих позивачем проїзних документів (а.с.34-49 том 1), позивачем та його адвокатом Бельмегою М. на проїзд до м Київ витрачено грошові кошти на суму 4593,47 гривень.

Згідно представлених позивачем фіскальних чеків виданих при придбанні ліків та лікарських препаратів, відповідно до виписаних рецептів лікарів відділення реанімації КОКЛ (а.с.9-29 том 1), за час протягом якого ОСОБА_5 перебував у медичних закладах на лікуванні, на медикаменти ним витрачено грошові кошти в сумі 25 878,25 грн.

При цьому частину чеків представлених позивачем, судом не взято до уваги, оскільки такі не стосуються предмета доказування.

У ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Також, згідно п.24. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Згідно довідок Верховинської селищної ради №901 від 13.07.2015 та №1676 від 18.12.2015 вбачається, що ОСОБА_1 за власні кошти здійснив поховання сина ОСОБА_5 на селищному кладовищі в смт Верховина 14.07.2015.

На підтвердження понесених витрат на поховання, позивачем надано суду квитанції та накладні на придбання продуктів харчування і одягу та інших необхідних для обряду поховання предметів, на загальну суму 10 340,00 грн. (а.с.30-33 том 1).

При цьому, суд вважає безпідставними вимоги позивача по виплаті 5000,00 грн. витрачених останнім на організацію та проведення поминального обіду, оскільки «поминки» або «поминальний обід» чинним законодавством України не передбачено, крім того поминки здійснюються після поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу та не відносяться до облаштування та утримання місця поховання і суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин звичаєвого права.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 , вчинивши 23.02.2015 ДТП, під час якого загинув син позивача ОСОБА_5 , що встановлено вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03.04.2018, який набрав законної сили, заподіяв ОСОБА_1 майнової шкоди на загальну суму 40 811,72 грн., яка з урахуванням добровільно відшкодованої відповідачем шкоди в сумі 23 000 грн., становить 17 811, 72 гривень.

Однак, оскільки обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика, а саме АТ «СК «АРКС» (АТ «СК «АХА Страхування»), яким застраховано відповідальність відповідача ОСОБА_3 за шкоду завдану життю і здоров`ю та шкоду завдану майну за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перед третіми особами, а тому непред`явлення позивачем ОСОБА_1 вимоги до страховика, який має відшкодувати таку шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Враховуючи наведене, в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Стосовно ж відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині) батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що внаслідок скоєного злочину та загибелі його сина ОСОБА_5 , він та його сім`я перенесли сильне психологічне потрясіння, фізичний біль та страждання, які носять триваючий характер, і що внаслідок цього істотно змінився їх спосіб життя, порушився звичний для них ритм та уклад побуту. А тому суд вважає, що безумовно діями відповідача було заподіяно моральну шкоду позивачу, яка підлягає відшкодуванню в судовому порядку.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер та обсяг понесених позивачем душевних страждань позивача викликаних внаслідок втрати близької людини молодого віку, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, глибину немайнових втрат, поведінку самого відповідача, який на протязі 5 років з моменту дорожньо-транспортної пригоди не вживав жодних реальних заходів щодо добровільного відшкодування позивачу моральної шкоди внаслідок смерті його сина. При цьому, судом не враховуються посилання відповідача про його неплатоспроможність та наявність на утриманні інших осіб, оскільки встановлено, що відповідач є здоровою особою чоловічої статі, працездатний, який здатний матеріально забезпечувати себе, свою сім`ю, а також нести цивільну відповідальність за завдану шкоду, у випадках встановлених законом. В той же час

Разом з тим, ґрунтуючись на засадах розумності, виваженості і справедливості, а також принципу, за яким життя людини є найвищою соціальною цінністю, враховуючи право позивача на відшкодування за рахунок страховика моральної шкоди у відповідності до п.27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 36 мінімальних заробітних плат, що становить 43848 грн., суд приходить до переконливого висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову шляхом стягнення із відповідача на користь позивача ОСОБА_1 350000 грн., і що саме такий розмір моральної шкоди є розумною та справедливою компенсацією душевних страждань позивача, пов`язаних із втратою рідної людини. А тому, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3500,00 гривень.

Разом з тим, відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень, оскільки розмір таких підтверджений у порядку визначеному ч.3 ст.137 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 350000 гривень 00 копійок (триста п`ятдесят тисяч гривень нуль копійок).

В решті, в задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 3500 гривень 00 копійок (три тисячі п`ятсот гривень нуль копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень 00 копійок (п`ять тисяч гривень нуль копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області або безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; персональний ідентифікаціний номер НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; персональний ідентифікаціний номер НОМЕР_5 .

Повний текст рішення суду складено 22 червня 2020 року.

Суддя : Бучинський А.Б.