Справа № 572/3828/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі ВОЗНЮК М.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу №572/3828/19 за позовом ОСОБА_1 до САРНЕНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ про виділ частки із майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Сарненської міської ради, в якому просить виділити в натурі частку із спільної власності будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 (складається із приміщень : літера А-1 - коридор - 4,9 м2, кладової - 1,7 м2, кухні - 10,4 м2, житлової - 14,9 м2, прибудови - літера а1, вхідних сходів - літера 2, сараю - літера Б,б, вбиральні - літера В, огорожі).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем вказано, що вона є власницею квартири №1 у двоквартирному житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , право на яку вона набула в порядку спадкування за заповітом. Інша квартира, розмір якої становить 58/100 частин будинковолодіння, належить ОСОБА_3 . Позивач посилається на вимоги ст.364 ЦК України, яка передбачає можливість виділу частки співвласника із спільної часткової власності, через що просить виділити належне їй житло із спільної власності.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що має бажання приватизувати частину земельної ділянки, що знаходиться біля її квартири, для чого слід визнати належну їй квартиру окремим будинковолодінням.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився вдруге, був повідомлений про час слухання справи належним чином, не повідомив суд про причини неприбуття, відзив на позовну заяву не подав. Позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, а тому суд на підставі ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення.

Клопотань сторонами заявлено не було.

Таким чином, судом з`ясовано, що предметом даного спору є визнання житла, належного позивачеві, окремим будинковолодінням та виділ часток із спільної сумісної власності.

Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Надані позивачем копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 травня 2019 року та копія Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 21 травня 2019 року, доводять, що ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 травня 2019 року вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано у відповідності до закону право власності на квартиру АДРЕСА_1 (форма власності приватна, розмір частки - ціла).

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, при чому такий виділ має бути можливим. Таке майно, відповідно до ст.367 ЦК України може бути поділено в натурі між співвласниками. В такому випадку право спільної часткової власності на нього припиняється.

Стороною заявлено вимогу про виділ в натурі належної їй частки спірного будинковолодіння.

На доведення заявлених вимог ОСОБА_1 надано суду висновок №1635 від 22 серпня 2017 року, наданий «Регіональним бюро технічної інвентаризації», згідно із яким є можливим виділ 58/100 частин житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_3 , копію договору від 3 квітня 1992 року, предметом якого є право користування частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , копію технічного паспорту на вказану частину житла, виготовлену станом на 5 липня 2017 року, а також копію рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2017 року, яким позов ОСОБА_3 було задоволено - виділено останній частку із майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Однак, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, особа має право звернутись до суду за вирішенням спору, що існує з приводу належних йому прав.

Надана суду технічна документація на належне позивачу житло - технічний паспорт, виготовлений станом на 30 травня 2019 року, доводить, що належне позивачці житло є квартирою №1 , загальною площею 31,9м2.

Отже, наведені вище докази, досліджені судом, свідчать про те, що займане позивачем житло - квартира 1 , є відокремленим житловим приміщенням, власником якого є лише позивач, а тому вказане майно в сенсі ст.356 ЦК України не є спільною власністю.

Доказів того, що з приводу володіння та користування цим майном існує будь-який спір, суду позивачем надано не було.

Із повідомлення Сарненської міської ради №07/16-1177 від 5 серпня 2019 року, адресованого ОСОБА_1 , вбачається, що позивачу дійсно було рекомендовано звернутись до суду із питанням виділення квартири в окреме будинковолодіння, з метою подальшого вирішення питання приватизації земельної ділянки.

Суд вважає, що правових підстав для виділення квартири в окреме будинковолодіння в даному випадку не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст.381 ЦК України - садибою є земельна ділянка разом із розташованими на ній житловим будинком, господарсько - побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Таким чином, для визнання житла окремим будинковолодінням суду слід встановити - чи має це помешкання ознаки садиби.

Із позовної заяви, дослідженої судом технічної документації на вказане у позові будинковолодіння та пояснень позивача судом встановлено, що остання є власником квартири у двоквартирному житловому будинку, а належні сторонам частини будинку АДРЕСА_1 , є відокремленими житловими приміщеннями : квартирою №1 та квартирою №2 , які мають окремі входи.

Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Державній реєстрації, відповідно до змісту ст.4 цього ж Закону, підлягають речові права та їх обтяження, а саме : право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, зміни правонабувача речового права, похідного від права власності, строку дії такого речового права, а також зміни обтяжувача, особи, в інтересах якої встановлено обтяження речових прав, чи зміни умов обтяження проводиться державна реєстрація таких змін, при цьому дата та час державної реєстрації речових прав, обтяжень речових прав залишаються незмінними.

Таким чином, відповідно до законодавства квартира та домоволодіння або садиба є самостійними об`єктами нерухомого майна, право власності на які підлягають державній реєстрації. Проте житловий будинок (домоволодіння) чи садиба обов`язково розташовані на відповідній земельній ділянці, у зв`язку з чим з чим зазначені вище нормативні вимоги закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості, яким є житловий будинок, домоволодіння чи садиба, із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

В порушення вказаної норми, а також у порушення вимог ст.81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом - позивачем не надано жодних доказів стосовно того, що квартири сторін по справі мають ознаки садиби.

Тому, зважаючи на те, що квартири сторін по справі є квартирами у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , стосовно яких проведено державну реєстрацію, а тому належать їх власникам як окремі самостійні об`єкти права власності - ці квартири без попереднього виділення сторонам компетентними органами у встановленому законом порядку земельної ділянки не можуть бути перереєстровані з квартири у домоволодіння (садибу).

Питання виділення земельної ділянки сторонам по справі компетентним органом _ Сарненською міською радою не вирішено, що доводиться вказаним вище повідомленням №02/16-177 від 05 серпня 2019 року, копія якого надана суду.

З огляду на наведене, позивачем не доведено, що належна їй квартира, розташована у будинку № 13 має ознаки садиби та може бути визнана окремими будинковолодіннями.

Враховуючи досліджені судом докази суд вважає безпідставними заявлені ОСОБА_1 вимоги, оскільки підстав для виділення частки із спільної власності судом не встановлено, через те, що належна їй квартира не перебуває у спільній власності, а будинок, в якому розташована вказана квартира, є багатоквартирним житловим будинком, через що вказане житло не є спільною власністю. Крім цього, позивачем не доведено можливості здійснення державної реєстрації належної їй квартири, як окремого будинковолодіння.

Таким чином, у задоволенні вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст.364, 381, 377 ЦК України, керуючись ст.ст. 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (жительки АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до САРНЕНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (м.Сарни вул.Широка,31 Рівненської області, ) про виділ частки із спільної власності будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 (складається із приміщень : літера А-1 - коридор - 4,9 м2, кладової - 1,7 м2, кухні - 10,4 м2, житлової - 14,9 м2, прибудови - літера а1, вхідних сходів - літера 2, сараю - літера Б,б, вбиральні - літера В, огорожі) - відмовити повністю, за безпідставністю позовних вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення (з урахуванням вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України, відповідно до якого - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення складено 22 червня 2020 року.

Суддя: