Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8831/19 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 21 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/8831/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Семенцової Л.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом, в якому просили зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ними земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0145 га, кадастровий номер :10:044:0015, шляхом демонтажу металевого гаражу, що знаходиться на цій земельній ділянці за власний рахунок. Зазначали, що згідно договору купівлі - продажу від 01.09.2005 їм належить на праві власності у рівних частках житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0546 га. Відповідно до рішення 15 сесії Житомирської міської ради від 05.09.2007 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 799743 від 13.12.2007 їм також на праві власності належить за цією ж адресою земельна ділянка площею 0,0145 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивачі є сестрами Францисканками Згромадження Служебниці Хреста . У належному їм будинку проживають сестри Францисканки Згромадження Служебниці Хреста , які надають допомогу дітям з фізичними вадами, незрячим, слабозорим. Проте позивачі, будучи власниками земельної ділянки 0,0145 га, не можуть належним чином користуватися нею, так як на ній знаходиться металевий гараж, який попередній власник житлового будинку - ОСОБА_5 , зобов`язувався демонтувати, проте не зробив цього та помер. Вказаним металевим гаражем користується відповідач, яка проживає у будинку АДРЕСА_2 та вважає, що гараж належить їй. У даному гаражі зберігаються її побутові речі.

На неодноразові звернення позивачів, щодо звільнення земельної ділянки від металевого гаражу, ОСОБА_3 обмежується лише обіцянками щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, але ніяких дій не вчиняє протягом декількох років. Згідно акту Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 18.03.2019 під час виїзду та візуального обстеження за адресою: АДРЕСА_1 , зафіксовано розміщення металевого гаражу на земельній ділянці, яка перебуває у їх власності. Тому вказують на порушення своїх прав щодо вільного володіння зазначеною належною їм на праві власності земельною ділянкою.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0145 га, кадастровий номер :10:044:0015, шляхом демонтажу металевого гаражу, що знаходиться на цій земельній ділянці, за власний рахунок. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 384 грн 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на те, що суд першої інстанції не з`ясував в повному обсязі обставини, що мають значення для законного та обгрунтованого рішення, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема зазначає, що вона будучи спадкоємицею після смерті ОСОБА_6 користується металевим гаражем. Позивачам з часу укладання договору купівлі-продажу в 2005 році та до 2019 року, було достовірно відомо, що на належній їм на праві спільної сумісної власності земельній ділянці площею 0,0145 га за адресою: АДРЕСА_3 , за будівлею житлового будинку №28 , розташований металевий гараж, яким вона постійно, відкрито та без будь-яких перешкод користується. Судом не враховано, що гараж було встановлено задовго до придбання позивачами житлового будинку на суміжній земельній ділянці, та на момент його встановлення земельна ділнка перебувала в комунальній власності місцевої громади, яка за весь час його перебування не заявила жодної вимоги щодо звільнення земельної ділянки. Крім того, посилається на недійсність дежавних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №799743 та серії ЯБ№549464, виданих позивачам.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.09.2005 між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (покупці) та ОСОБА_7 (продавець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, відповідно до якого продавець передав у власність, а покупці прийняли у власність - купили в рівних частках кожна житловий будинок АДРЕСА_5 ). Земельна ділянка відчужується без зміни її цільового призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі договору купівля-продажу від 01.09.2005 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 16.06.2006 видано державний акт серії ЯБ № 549464 на право власності на земельну ділянку площею 0,0546 га, по АДРЕСА_6 .

Згідно з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.12.2018, здійснено 13.12.2018 державну реєстрацію вищевказаної земельної ділянки.

На підставі рішення 15 сесії Житомирської міської ради від 05.09.2007 №368 позивачам було видано 13.12.2007 державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 799743, на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_6 , (нині АДРЕСА_1 ), площею 0,0145 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки :10:044:0015.

Згідно акту № 22 Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 18.03.2019, складеного членами міської комісії з питань самоврядного контролю в галузі будівництва, використання та охорони земель у м. Житомирі, на звернення представника позивачів ОСОБА_8 , вбачається, що під час виїзду та візуального обстеження земельної ділянки в АДРЕСА_1 , зафіксовано розміщення металевого гаражу на земельній ділянці, що перебуває у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 проживає у будинку АДРЕСА_2 , та в суді першої інстанції не заперечувала, що користується спірним металевим гаражем.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За положеннями частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Згідно статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом способів.

Пункт «г» частини першої статті 96 ЗК України передбачає, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно із частинами другою та третьою статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції встановивши, що відповідач неправомірно чинить перешкоди у користуванні позивачам належною їм на праві власності земельною ділянкою, шляхом розміщення на ній металевого гаражу, дійшов до обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на недійсність дежавних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №799743 та серії ЯБ№549464, виданих позивачам, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 не надано, як того вимагає стаття 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження недійсності вищезазначених державних актів.

Так, постановою Житомирського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року залишено без змін рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2020 року, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Житомирської міської ради, Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, Міськрайонного управління в Житомирському районі та м. Житомир ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення Житомирської міської ради, визнанння недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки

Однак, суд першої інстанції ухвалюючи рішення безпідставно стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 384 грн 20 коп судового збору, з огляду на таке.

Згідно з п. 9 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України.

Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Суд установив, що при зверненні до суду з даним позовом позивачі сплатили судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Відповідно довідки до акта огляду МСЕК серії ЖИА № 011258 від 06.06.2005 відповідач ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, інвалідність встановлена безстроково.

Проте суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та безпідставно стягнув судовий збір з відповідача, який є особою з інвалідністю II групу та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат є незаконним та підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 384 грн 20 коп. судового збору та на користь ОСОБА_2 384 грн 20 коп. судового збору, скасувати.

Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 грн 20 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Компенсувати ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 384 грн 20 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 04 сепрня 2020 року.

Головуючий

Судді