Справа № 654/234/20
Провадження №2/654/462/2020
Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Третьякової І.В.,
секретаря Горох В.С.,
позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Гола Пристань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
22 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником зазначеного будинку, в якому зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказані особи виїхали з помешкання та, як відомо позивачу, постійно проживають за межами України. В зв`язку з цим, ОСОБА_1 позбавлений можливості вирішити з ними питання про добровільне зняття з реєстрації за адресою його помешкання. Оскільки, відповідачі тривалий час в будинку не проживають, витрат по його догляду та утриманню не несуть, а факт їхньої реєстрації створює позивачу перешкоди в отриманні пільг на комунальні послуги (субсидії), чим порушуються його права, ОСОБА_1 просив задовольнити його вимоги.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві та наполягав на їхньому повному задоволенні.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися своєчасно та у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили, відзиви не подавали.
Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідачів і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач у судовому засіданні не заперечував.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини сторін, щодо володіння будинком регулюються Житловим Кодексом України та Цивільним кодексом України.
Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 17.09.2019р. належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Частиною 4 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України)
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.
Відповідно до записів в по господарській книзі та довідок, виданих виконавчим комітетом Голопристанської міської ради, в належному позивачу будинку зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
В довідці голови Голопристанської міської ради від 03.06.2020 №02-46/9-92 зазначено, що син позивача - ОСОБА_2 , його дружина - ОСОБА_3 , та їхні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 фактично не проживають з червня 2019 року і по теперішній час.
Відповідно до п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилплощу.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням проводиться в судовому порядку.
З огляду на зазначені положення законів, суть спірних правовідносин, мети захисту прав позивача, суд вважає, що право ОСОБА_1 порушене і підлягає захисту у вибраний ним спосіб, а тому враховуючи добровільну відсутність відповідачів за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, останні втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 150 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, 280, 282, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Третьякова