РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2020 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,
28.08.2017 до суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , в якій позивач просить в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за нею право особистої власності на Ѕ частину: цільових облігацій на загальну суму 205 000,00 грн. на придбання квартири; холодильника Liebherr білого кольору (180 см висота) на загальну суму 2000,00 грн.; дивану прямого коричневого кольору (виробник «Блест», модель «Кванті») на загальну суму 2000,00 грн.; меблевого набору: шафа-купе дводверна коричневого кольору з комбінованими дверима (в середині бельгійське скло молочного кольору, зверху та знизу вставки коричневого бамбуку) та туалетний столик (стільниця коричневого кольору, бокові ящики молочного) на загальну суму 3500,00 грн. В порядку розподілу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за Ѕ частину: цільових облігацій на загальну суму 205 000,00 грн. на придбання квартири; холодильника Liebherr білого кольору (180 см висота) на загальну суму 2000,00 грн.; дивану прямого коричневого кольору (виробник «Блест», модель «Кванті») на загальну суму 2000,00 грн.; меблевого набору: шафа-купе дводверна коричневого кольору з комбінованими дверима (в середині бельгійське скло молочного кольору, зверху та знизу вставки коричневого бамбуку) та туалетний столик (стільниця коричневого кольору, бокові ящики молочного) на загальну суму 3500,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2011. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/9895/16 від 28.02.2017 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивач вказує, що за період шлюбу подружжям було набуто спільне майно, яке складалось з цільових облігацій ПрАТ «МЖК Інтернаціоналіст» на придбання житла вартістю 410000,00 грн., а також холодильника Liebherr білого кольору приблизною вартістю 4000,00 грн., дивана прямого коричневого кольору (виробник «Блест», модель «Кванті») приблизною вартістю 4000,00 грн., а також меблевого набору (шафа-купе дводверна коричневого кольору з комбінованими дверима та туалетний столик) приблизною вартістю 7000,00 грн. Однак питання поділу спільного майна досі не вирішено, надати Ѕ частину зазначених облігацій та іншого майна відповідач відмовляється, матеріальну компенсацію в розмірі Ѕ від вартості цільових облігації та іншого майна надавати не хоче, чим грубо порушує права та чине законодавство України про поділ спільного сумісного майна набутого за час перебування у шлюбі. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2017 справу передано для розгляду судді Ніколаєнко І.В.
Ухвалою суду від 09.10.2017 відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.
24.05.2018 представником відповідача адвокатом Летючим В.П. до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що позивачем не надано доказів, якими підтверджується існування майна (холодильника, дивана, меблевого набору), про поділ якого ставиться питання позивачем, не кажучи вже про його дійсну вартість, так само стосовно цільових облігацій, на думку представника відповідача, позивачем не надано належних доказів. У відзиві на позовну заяву представник відповідача також посилається на п.п. 24-26 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Крім того, представник відповідача посилається на постанову Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі №6-801цс16 та заявляє, що у позовній заяві жодним чином не вказано про джерела коштів, за які придбавалось спірне майно. Стосовно цінних паперів цільових облігацій ПрАТ «МЖК «Інтернаціоналіст» у кількості 4074 шт. вартістю 410000,00 грн. представник відповідача зазначає про їх відчуження на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів №1488-16/1487-16/БВ від 07.04.2016, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , вважає, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні, оскільки таке майно на час подання позову та розгляду справи у подружжя відсутнє (а.с.71-73).
Ухвалою суду від 26.11.2018 постановлено призначити підготовче судове засідання по даній справі та справу розглядати в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 14.03.2019 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 18.02.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по даній справі.
У зв`язку із звільненням ОСОБА_4 з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи, зазначена справа 17.04.2020 передана в провадження судді Чередник В.Є.
25.05.2020 представником позивача подано заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме щодо визнання права особистої власності позивача на 1/2 частину цільових облігацій на загальну суму 205000 грн., холодильнику, дивану та меблевого набору (а.с.183).
Представник позивача у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та ухвалити рішення, позовні вимоги підтримав. Також зазначив, що протягом 5 днів до суду будуть подані докази на підтвердження судових витрат в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України. Просив, також, розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, оскільки має місце повторна неявка сторони, строк визначений ст..210 ЦПК України сплив до початку карантину, сторонами вже надані заяви по суті та пояснення у справі, представником відповідача не обґрунтовано причини, з яких він вважає необхідним свою особисту участь у розгляді справи та наполягає на відкладенні засідання.
Відповідач та представник відповідача у судове засідання повторно не з`явились, до суду 12.06.2020 представником відповідача подано заяву про відкладення розгляду справи.
Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При вирішені питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності відповідача та його представника суд враховує, що провадження по даній справі відкрито ще 09.10.2017, строки для подання заяв по суті справи, визначених статтями 191, 193, 199 ЦПК України сплинули, суд перейшов до розгляду справи по суті.
Рішення про повторне проведення підготовчого провадження, в порядку абз.2 ч.12 ст.33 ЦПК України, судом не приймалось.

Враховуючи викладене, в силу положень ч. ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне провести судовий розгляд за відсутності відповідача та його представника.

Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 08 жовтня 2011 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №964 (а.с.15).

Відповідачем ОСОБА_2 в період його перебування у шлюбі з ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №1360-15/ДД від 19.03.2015, за яким було придбано у Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю цінні папери цільові облігації ПрАТ «МЖК «Інтернаціоналіст» у кількості 4074 шт. за ціною 49,00 грн. за одну облігацію і загальною вартістю 410000,00 грн., міжнародний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дата погашення цінних паперів з 01.01.2017 по 30.06.2017. За умовами п.1.3 договору купівлі-продажу цінних паперів №1360-15/ДД від 19.03.2015 покупець при погашенні однієї облігації серії «S» здобував право на отримання 0,01 кв. м. загальної площі квартири у житловому будинку за будівельною адресою АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . Договором купівлі-продажу цінних паперів у п.3.5. передбачено, що право власності на цінні папери у покупця виникає в день зарахування цінних паперів на рахунок в цінних паперах покупця в депозитарній установі (а.с.49-51).

Підтвердженням набуття права власності на цінні папери за умовами договору №1360-15/ДД від 19.03.2015 є виписка про стан його рахунку в цінних паперах, надана депозитарною установою. Акт про виконання зобов`язань до договору купівлі-продажу цінних паперів №1360-15/ДД від 19.03.2015, складений 17.05.2015 ОСОБА_2 та Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі товариства з обмеженою відповідальністю в особі її комерційного директора Бортняка В.В. засвідчує повне виконання сторонами умов договору купівлі-продажу цінних паперів №1360-15/ДД від 19.03.2015.

Виписка депозитарної установи Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі товариства з обмеженою відповідальністю про операції з цінними паперами по рахунку НОМЕР_2 за період з 17.12.2015 по 17.12.2015 свідчить про зарахування 17.12.2015 на депозитарний рахунок в цінних паперах ОСОБА_2 4074 бездокументарних цільових облігацій ПрАТ «МЖК «Інтернаціоналіст» серії «S» ідентифікаційний номер НОМЕР_1 загальною вартістю 410000,00 грн.

Вказані цінні папери 07.04.2016, в період перебування у шлюбі з позивачем, були продані відповідачем за номінальною вартістю 410000,00 грн. згідно договору купівлі-продажу цінних паперів №1488-16/1487-16/БВ від 07.04.2016, укладеного ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець).

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З поданих до суду учасниками справи заяв по суті справи вбачається, що представник відповідача адвокат Летючий В.П. не заперечує факт придбання цільових облігацій ПрАТ «МЖК «Інтернаціоналіст» у кількості 4074 шт. за ціною 49,00 грн. за одну облігацію і загальною вартістю 410000,00 грн. в період шлюбу для потреб сім`ї, а також їх відчуження в період перебування у шлюбі без згоди позивачки за номінальною вартістю 410000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України).

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до приписів ч.4 ст. 263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, а також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Спірні цінні папери набуті відповідачем за час шлюбу з позивачем, відсутність судового рішення про визнання такого майна особистою приватною власністю відповідача підтверджує відсутність підстав вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово..

Керуючись ч.4 ст. 263 ЦПК України суд також враховує висновки Верховного Суду, що викладені у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду від 03.05.2018 у справі №755/20923/14-ц щодо застосування норм права при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя, в силу яких суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Також Постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду від 15.01.2020 року по справі 303/7089/18 з урахуванням п. 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначена правова позиція Верховного Суду, згідно якої у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження добровільної сплати відповідачем на користь позивача компенсації половини вартості відчуженого без його згоди цінного майна подружжя або використання доходу, отриманого від такого відчуження в інтересах сім`ї. Натомість договір купівлі-продажу цінних паперів №1488-16/1487-16/БВ від 07.04.2016, укладений ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) підтверджує, що в період перебування позивача у шлюбі з відповідачем останній отримав грошові кошти у розмірі 410000,00 грн. від продажу цінних паперів, що належали до спільного майна подружжя. За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації половини вартості відчуженого відповідачем майна.

В ході судового розгляду справи не знайшли свого документального підтвердження викладені у позовній заяві обставини щодо набуття подружжям під час перебування у шлюбі холодильника Liebherr білого кольору приблизною вартістю 4000,00 грн., дивана прямого коричневого кольору (виробник «Блест», модель «Кванті») приблизною вартістю 4000,00 грн., а також меблевого набору (шафа-купе дводверна коричневого кольору з комбінованими дверима та туалетний столик) приблизною вартістю 7000,00 грн.

З огляду на відсутність доказів набуття подружжям під час перебування у шлюбі холодильника Liebherr, дивана прямого коричневого кольору (виробник «Блест», модель « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), а також меблевого набору (шафа-купе дводверна коричневого кольору з комбінованими дверима та туалетний столик) та документального підтвердження вартості такого майна у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивача компенсації половини вартості такого майна слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2125,00 грн. (а.с.4). Ціна позову, зазначена позивачем, становить 212500,00 грн., судом задоволено позовні вимоги на суму 205000,00 грн., відтак стягненню з відповідача підлягає частина сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2050,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 4, 12, 13, 76, 77,81, 141, 223, 259, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, ст. 60,65,70,71 СК України, ст.355,368,369,372 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію вартості спільного майна подружжя у розмірі 205 000 (двісті п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 2050 (дві тисячі п`ятдесят) гривень 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо, зокрема, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 17.06.2020.

Суддя Чередник В.Є.