Провадження № 2/235/181/20
Справа № 235/7560/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2020 року м. Покровськ
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.
за участю секретаря Овчаренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.06.1978 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Спільне господарство не ведеться. 18.12.2017 року шлюб між ними було розірвано.
За період перебування у шлюбі, вони за сумісні кошти придбали наступне майно:
-квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 357 580,28 грн;
-гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА», вартістю 63 043,80 грн;
-гараж № НОМЕР_2 , який розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА», вартістю 78 804,75 грн;
-земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована за адресою: кооператив «Південний» Лисівська сільська рада Покровського району Донецької області, вартістю 25 000 грн;
-морозильна камера вартістю 9 000 грн.
Все майно на теперішній час знаходиться у відповідача, він ним користується, добровільно поділити не бажає.
На підставі наведеного просила визнати зазначене майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на квартиру, стягнути з неї на користь відповідача компенсацію його долі в спільному майні в розмірі сумі 55 865,87 грн; визнати за відповідачем наступне майно: гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА», гараж № НОМЕР_2 , що розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА», земельну ділянку площею 0.100 га, яка розташована за адресою: кооператив «Південний» Лисівська сільська рада Покровського району Донецької області, автомобіль марки «Волга Газ НОМЕР_3 », морозильну камеру.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позовну заяву не подав.
Згідно ст.282 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних в ній доказів.
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 червня 1978 року по 29 грудня 2017 року, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 29 грудня 2017 року (а.с.8, 9).
Згідно ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Згідно ст. ст.70 ч.1, 71 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка і рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно інформації Територіального сервісного центру № 1444 від 05.05.2020 року № 31/5-1444-1416 відповідно до інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 05.05.2020 року зареєстровано автомобіль ГАЗ НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_5 , дата набуття права власності 24.07.2008 року.
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 29 січня 1997 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори Кудіновою В.І., зареєстрований за № 175, ОСОБА_2 придбав квартиру, яка розташована у АДРЕСА_1 (а.с.10).
Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, спірне майно підлягає поділу судом.
Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами, а тому вважає їх рівними.
Відповідно до положень ч.ч.4, 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У зв`язку з тим, що жоден із подружжя не вніс на депозитний рахунок суду грошову суму, суд позбавлений можливості присудити позивачці грошову компенсацію вартості 1/2 частини майна, що підлягає поділу, а поділив його в натурі.
Згідно роз`яснень, що містяться в абз.3 п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007р. № 11, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Відповідно до статей 22, 23, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), чинних на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, відносилося до спільної сумісної власності. Кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. При укладенні угод одним з подружжя вважалося, що він діє за згодою другого з подружжя. Згода другого з подружжя була обов`язковою лише при укладенні угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребувала обов`язкового нотаріального засвідчення. В разі поділу майна, яке перебувало в спільній сумісній власності подружжя, їх частки визнавалися рівними.
Згідно ст.24 КпШС України зазначені положення не поширювалися на майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, яке визнавалося власністю кожного з них.
Також абз.2 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 15.06.1973 № 6 „Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що майно, яке належало подружжю до укладення шлюбу, а також одержане ними під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, вважалося власністю кожного з них.
Оскільки автомобіль ГАЗ 310290, номерний знак НОМЕР_5 , та квартира АДРЕСА_2 , що є предметом поділу, є неподільними речами, а жоден із подружжя не вніс грошової суми на депозитний рахунок суду в рахунок грошової компенсації їх вартості, суд приходить до висновку, що вони підлягає поділу між сторонами шляхом визнання ідеальних часток сторін в зазначеному майні без їх реального поділу із залишенням автомобіля, квартири у спільній частковій власності сторін.
У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1)письмовими, речовими і електронними доказами;
2)висновками експертів;
3)показаннями свідків.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Будь-яких належних та допустимих доказів придбання сторонами у період шлюбу морозильної камери суду надано не було, у зв`язку з чим в цій частині позову необхідно відмовити.
Згідно відповіді гаражного кооперативу «Лада» № 1 від 04.07.2018 року ОСОБА_2 станом на 1 липня 2018 року є володільцем гаражу № НОМЕР_1 в ГК «Лада» з 11.12.1999 року (а.с.11). Таким чином, оскільки вказаний гараж не знаходиться у власності у відповідача, він не підлягає поділу між подружжям.
Згідно відповіді гаражного кооперативу «Лада» № 2 від 11.07.2018 року ОСОБА_2 з липня 2005 року по 15 листопада 2013 року був власником гаражу № НОМЕР_2 . Виключений з члену кооперативу згідно заяви за власним бажанням п.3.4.1 Статуту (а.с.12). Таким чином, судом встановлено, що вказаний гараж на дату розгляду судом справи відсутній в натурі, а тому він також не підлягає поділу між подружжям.
Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю ІV-ДН № 127416 від 10 жовтня 2001 року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку, розташованого на території садівницького товариства «Південь» Лисівської сільської ради площею 0,10 га для ведення садівництва.
Оскільки вказана земельна ділянка садівницького товариства «Південь» Лисівської сільської ради площею 0,10 га, була передана позивачу хоча і в період шлюбу, але в процесі приватизації, суд приходить до висновку, що вона не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є роздільним майном подружжя (ст.24 КпСШ України).
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням вказаних вимог закону, процент задоволених судом позовних вимог за позовом становить 70,86 %, з розрахунку 301 714,42 грн 100%, 213 790,14 грн х%, х = 213 790,14 грн х 100% : 301 714,42 грн.
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 2 137,99 грн, з розрахунку 70,86 % х 3 017,20 грн: 100%.
Відповідно до ст.ст.316, 368, 372 ЦК України, ст.ст.70, 71 СК України, ст.24 КпШС, керуючись ст.ст.19, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) наступне майно:
-квартиру, що складається з двох кімнат, загальною площею 52,4 кв.м, в тому числі жилою площею 30,4 кв.м, розташовану в АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 357 580,28 грн;
-автомобіль ГАЗ 310290, номерний знак НОМЕР_5 ринковою вартістю 70 000 грн.
Поділити квартиру, що складається з двох кімнат, загальною площею 52,4 кв.м, в тому числі жилою площею 30,4 кв.м, розташовану в АДРЕСА_1 : визнати, що ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартирі, розташованій в АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 357 580,28 грн, становлять 1/2 кожного без її реального поділу і залишити квартиру АДРЕСА_2 в їх спільній частковій власності.
Поділити автомобіль ГАЗ 310290, номерний знак НОМЕР_5 , ринковою вартістю 70 000 грн, що зареєстрований 12.11.2011р. за ОСОБА_2 : визнати, що ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в автомобілі ГАЗ 310290, номерний знак НОМЕР_5 , становлять 1/2 кожного без його реального поділу і залишити автомобіль ГАЗ 310290, номерний знак НОМЕР_5 в їх спільній частковій власності.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування сплаченого судового збору 2 137 (дві тисячі сто тридцять сім) гривень 99 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду, але не раніше дати закінчення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року строки визначені, зокрема, статтями 284, 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 2 червня 2020 року. Повне судове рішення складено 12 червня 2020 року.

Суддя Г.В. Назаренко