КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 357/8994/16-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Бондаренко О.В.

09 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення процентів за договором позики, 3% річних та інфляційного збільшення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати виконавчі листи видані Білоцерківським міськрайонним судом Київської області по справі № 357/8994/16-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 674 225,50 грн., з яких 229 190,24 грн. проценти від суми позики, 403 830,14 грн. інфляційне збільшення та 41 205,12 - 3% річних такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2020 року заяву задоволено. Визнано виконавчі листи №357/8994/16-ц, видані 16.01.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 674 225,50 грн., з яких 229 190,24 грн. проценти від суми позики, 403 830,14 грн. інфляційне збільшення та 41 205,12 - 3% річних такими, що не підлягають виконанню.

В апеляційній скарзі адвокат Цвера І.С. в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким частково задовольнити заяву ОСОБА_4 , визнати виконавчі листи по справі 357/8994/16-ц такими, що не підлягають виконанню частково, а саме: в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 140 246, 80 грн.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4808/2020
Зазначає, що сума боргу відповідача згідно чинного рішення суду перед ОСОБА_2 складає 537 453, 70 грн., сума боргу відповідача перед ОСОБА_3 складає 537 453, 70 грн.

Пояснює, що виконавчі рішення суду першої інстанції від 14.11.2016 не було скасовано, а змінено в частині суми стягнення, а в іншій частині залишено без змін, а тому підлягають виконанню.

В апеляційній скарзі адвокат Цвера І.С. в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким частково задовольнити заяву ОСОБА_4 , визнати виконавчі листи по справі 357/8994/16-ц такими, що не підлягають виконанню частково, а саме: в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 140 246, 80 грн.

Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що сума боргу відповідача згідно чинного рішення суду перед ОСОБА_2 складає 537 453, 70 грн., сума боргу відповідача перед ОСОБА_3 складає 537 453, 70 грн.

Вказує, оскільки рішення суду першої інстанції від 14.11.2016 не було скасовано, змінено в частині суми стягнення, а в іншій частині залишено без змін, тому виконавчі листи підлягають визнанню такими, що не підлягають виконанню частково.

Учасники цивільного процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників цивільного процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку виконавчий лист було видано на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2016 по справі №357/8994/16-ц, яке було змінено в частині стягнення суми.

З таким висновком суду не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2016 по справі №357/8994/16-ц позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення процентів за договором позики, 3% річних та інфляційного збільшення, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 674 225,50 грн. з яких: 229 190,24 грн. - проценти від суми позики, 403830,14 грн. інфляційне збільшення та 41205,12 грн. - 3% річних, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 674225,50 грн. з яких: 229190,24 грн. - проценти від суми позики, 403830,14 грн. інфляційне збільшення та 41205,12 грн. - 3% річних, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3445,00 грн. та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3445,00 грн. (а. с. 46-49).

На виконання вказаного судового рішення від 14.11.2016 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 16.01.2017 було видано представнику стягувачів ОСОБА_5 виконавчі листи (а. с. 53).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2017 заяву ОСОБА_4 , про перегляд заочного рішення суду, залишено без задоволення.

26.06.2017 рішенням Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2016 змінено, а саме: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 534008,70 грн. з яких: 229190, 24 грн. - проценти від суми позики, 278784,46 грн. інфляційне збільшення та 26034,00 грн. - 3% річних, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 534008,70 грн. з яких: 229190, 24 грн. - проценти від суми позики, 278784,46 грн. інфляційне збільшення та 26034,00 грн. - 3% річних. В решті рішення залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили 26.06.2017 (а. с. 118-122).

Постановою Вищого господарського суду України від 02 жовтня 2017 року справа № 911/3191/16 було встановлено: «з матеріалів справи вбачається та зазначено судами, що 20.02.2017 ТОВ «Ескадор» виконано зобов`язання ТОВ «Чубинецький колос» перед Особа-4 за наказом господарського суду Київської області №911/847/15 в повному обсязі шляхом перерахування 1 011 972,92 грн. на рахунок Державної виконавчої служби. Кошти, що надійшли від ТОВ «Ескадор» в сумі 1 011 972,92 грн. розподілено по 505 986, 46 грн. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 за виконавчим провадженням ВП №53366910 та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 за виконавчим провадження ВП №53366995» (а. с. 133-136).

Зазначене також визнається стягувачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заявник, вважаючи, що виконавчі листи видані Білоцерківським міськрайонним судом Київської області по справі № 357/8994/16-ц є такими, що не підлягають виконанню, у відповідності до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, тому ОСОБА_4 звернувся до суду із відповідною заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Встановлено, що виконавчі листи на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2016 по справі №357/8994/16-ц, які були пред`явлені до виконання та виконані ОСОБА_4 в частині стягнення з боржника на користь ОСОБА_3 та на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі по 140 246, 80 грн. на кожного.

Виконання рішення суду в частині заборгованості визнали й стягувачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що виконавчі листи по справі 357/8994/16-ц, видані 16.01.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області підлягають визнанню такими, що не підлягають виконанню в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованості в розмірі по 140 246, 80 грн. на кожного, що визнається стягувачами.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з п. 9, ч. 2, ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, не встановив виконання боржником своїх зобов`язань не в повному обсязі, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків, з неповним з`ясуванням обставин справи щодо не в повному обсязі виконання боржником своїх зобов`язань.

Таким чином, доводи апеляційних скарг знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 2 ст. 376 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про часткове задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2020 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення процентів за договором позики, 3% річних та інфляційного збільшення задовольнити частково.

Визнати виконавчі листи по справі 357/8994/16-ц, видані 16 січня 2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області такими, що не підлягають виконанню в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованості в розмірі по 140 246, 80 грн. на кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10.06.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова