КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/19001/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7003/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.
9 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою представника Київського міського центру зайнятості на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідача про стягнення коштів, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 19.09.2018 року відповідачка звернулась до Шевченківської РФ Київського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітної.

Відповідно до положень ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», відповідачу було надано статус безробітного з 19.09.2018 року та 26.09.2018 року відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 26.09.2018 року по 20.09.2019 року, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу.

При здійсненні обміну даними про особу з Пенсійним Фондом України, Шевченківською РФ КМЦЗ виявлено порушення умов перебування відповідача на обліку як безробітної в період отримання допомоги по безробіттю, а саме: перебувала в трудових відносинах із ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана» на підставі договору на виконання робіт та була прийнята на посаду - старший викладач кафедри фізичного виховання з 19.11.2018 року по 20.03.2019 року.

Наказом Шевченківської РФ КМЦЗ №НТ190829 від 29.08.2019 року відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію як безробітного у зв`язку з встановленням факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Керуючись нормами Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, 31.07.2019 року позивачем складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення №1873. За висновками вказаного Акту, відповідачка перебувала у відносинах цивільно-правового характеру з ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана» з 19.11.2018 року по 20.03.2019 року та отримала дохід за виконання дорученої роботи.

Оскільки відповідач умисно приховала відомості щодо надання послуг ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана», наказом Шевченківської РФ КМЦЗ від 04.09.2019 року прийнято рішення про стягнення з відповідача нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 45001,03 грн., яке складається з допомоги по безробіттю за період з 19.11.2018 року по 28.08.2019 року.

Просили суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 45001,03 грн. та судові витрати у сумі 1921,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Київського міського центру зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Зазначає, що суд, аналізуючи зміст договору на виконання робіт, укладений між ДВНЗ «КНЕК ім. В. Гетьмана» та ОСОБА_1 , дійшов помилкового висновку, що договором не передбачено виконання ОСОБА_1 роботи по написанню навчального посібника, оскільки договором передбачено виплатити виконавцю за виконану роботу грошову винагороду. Судом порушено норми матеріального права та не взято до уваги, що приховування відповідачем факту укладання цивільно-правової угоди призвело до незаконно виплачених коштів відповідачці.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції входив з відсутності підтвердженого факту виконання відповідачем оплачуваної роботи під час реєстрації в якості безробітної та відсутності її зайнятості у цей період в розумінні положень Законів України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» і отримання доходу у зв`язку з такою зайнятістю, та дійшов висновку, що здійснення оплати попередньо виконаної роботи, навіть якщо така оплата відбулась під час отримання особою допомоги по безробіттю, але за роботу, яка була виконана до набуття статусу безробітного, не є підставою для стягнення виплаченого матеріального забезпечення.

Проте, з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що за контрактом від 04.06.2013 року з науково-педагогічним працівником ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана», ОСОБА_1 було прийнято на посаду старшого викладача кафедри фізичного виховання на строк з 02.09.2013 року по 01.09.2018 року.

12.06.2018 року відповідача було повідомлено про припинення контракту 01.09.2018 року та запропоновано прибути до відділу кадрів для оформлення необхідних документів із урахуванням вимог трудового законодавства, та 01.09.2018 року у зв`язку з закінченням строкового трудового договору (контракту) за п. 2 ст. 36 КЗпП України була звільнена з посади у ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана».

Судом встановлено, що 19.09.2018 року відповідачка звернулась до Шевченківської РФ КМЦЗ зі заявами про надання статусу безробітної та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю (а.с. 5-6).

Зі змісту персональної картки відповідача вбачається, що датою припинення останнього виду зайнятості є 01.09.2018 року, дата надання статусу безробітного - 19.09.2018 року, дата припинення реєстрації - 29.08.2019 року (а.с. 7-8).

З матеріалів справи вбачається, що наказом №НТ180920 від 20.09.2018 року ОСОБА_1 надано статус безробітного з 19.09.2018 року, наказом №НТ180926 від 26.09.2018 року відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 26.09.2018 року по 20.09.2019 року.

Наказом від 26.09.2018 року №НТ180926 відповідачу розпочато виплату допомоги по безробіттю з 26.09.2018 року.

Наказом №НТ190829 від 29.08.2019 року припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.п. 1, 2 п. 37 Порядку від 20.03.2013 року №198. у зв`язку з встановленням факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг) відповідно до п.п. 9 п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» та п.п. 2 п. 1 частини V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності з 29.08.2019 року та припинено реєстрацію безробітного у зв`язку з встановленням факту виконання зареєстрованим безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), заняття іншим видом діяльності згідно зі статтею 4 Закону України «Про зайнятість населення» відповідно до абзацу 19 п.п. 1 п. 30 Порядку з 29.08.2019 року (а.с. 11-12).

З договору №6 від 19.11.2018 року вбачається, що ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана» та ОСОБА_1 - старший викладач кафедри фізичного виховання, уклали договір про передачу виконавцем університету написаного за попереднім узгодженням з керівництвом КНЕУ згідно «Тематичного плану видання навчально-методичної літератури» на поточний навчальний рік, навчального посібника «Силові вправи в фізичному вихованні студентів». Університет зобов`язується заплатити виконавцю за виконану роботу 9911,25 грн. (а.с. 9).

Згідно копії Акту, затвердженого проректором КНЕУ 20.03.2019 року, ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана» та ОСОБА_1 склали акт про те, що виконавець повністю виконав та здав замовнику роботу - навчальний посібник «Силові вправи в фізичному вихованні студентів» якісно і в строк на суму 9911,25 грн. Замовник прийняв виконану роботу, претензій не має (а.с. 10).

Судом встановлено, що відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №1873 від 31.07.2019 року, проводилась звірка у зв`язку з виявленими відносинами цивільно-правового характеру відповідача з ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана» в період перебування на обліку в службі зайнятості в статусі безробітної.

Згідно листів ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана» №01/13-552 від 05.06.2019 року, відповідачка дійсно перебувала в цивільно-правових відносинах з університетом, про що свідчить договір про виконання робіт від 19.11.2018 року №6 та Акт про виконання робіт від 20.03.2019 року, договірні відносини університету з відповідачем та ОСОБА_2 на основі договорів на виконання робіт №7 та №6 від 19.11.2018 року виникли з моменту укладення цих договорів, а саме з 19.11.2018 року. Вказані цивільні правовідносини припинились належним виконанням зобов`язання обома сторонами, про що складено відповідні акти від 20.03.2019 року, тобто договірні відносини університету з відповідачем та ОСОБА_3 припинились 20.03.2019 року.

Відповідно до довідки-розрахунку №151 від 02.09.2019 року, за період з 19.11.2018 року по 28.08.2019 року відповідачу надлишково виплачено матеріальне забезпечення на випадок безробіття у розмірі 45001,03 грн. (а.с. 18).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач своїм листом від 04.09.2019 року звернувся до відповідача з вимогою повернути надмірно сплачені кошти у розмірі 45001,03 грн. (а.с. 19-20).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.

За змістом ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

Згідно ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення», кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом, зокрема, участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Частиною другою та третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Положенням наведеної вище статті Закону передбачено обов`язок застрахованих осіб, які зареєстровані в установленому порядку як безробітні, своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Виходячи із наведених законодавчих приписів, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні Державної служби зайнятості України, в особі відповідного районного центру, про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю.

Як зазначалось вище, судом встановлено, що між ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана» та ОСОБА_1 19.11.2018 року укладено договір № 6 про виконання робіт та 20.03.2019 року складено Акт про виконання робіт.

Колегія суддів не може погодитись з доводами відповідача, що будь-яких робіт по даній угоді по написанню підручника вона не виконувала, а підручник було написано та передано на друк в період її роботи у ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана», до набуття статусу безробітної, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана» своїм листом підтвердив, що договірні відносини університету з відповідачем на основі договору на виконання робіт №6 від 19.11.2018 року виникли з моменту укладення цього договору, а саме з 19.11.2018 року. Вказані цивільні правовідносини припинились належним виконанням зобов`язання обома сторонами, про що складено відповідний акти від 20.03.2019 року, тобто договірні відносини університету з відповідачем припинились 20.03.2019 року.

Укладаючи договір цивільно-правового характеру від 19 листопада 2018 року, ОСОБА_1 повинна була усвідомлювати момент укладення договору, наслідки укладення такого договору, метою якого є отримання грошової винагороди за виконану роботу. Факт виконання чи невиконання послуг (робіт) не змінює її обов`язку повідомити центр зайнятості про обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач 20 березня 2019 року отримала за виконану роботу винагороду.

Відповідно до п. 30 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого Постановою КМУ № 792 від 19 вересня 2018 року, Центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня укладення цивільно-правового договору про виконання робіт (надання послуг).

Отже, укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення за період з 19 листопада 2018 року по 28 серпня 2019 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах під час перебування на обліку в статусі безробітної особи в центрі зайнятості підтверджений допустимими письмовими доказами.

За загальним правилом, наявність трудових відносин не дає особі права на отримання статусу безробітного та унеможливлює отримання допомоги по безробіттю.

Відтак, колегія суддів вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі 45001,03 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам у справі, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України зі ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості підлягають стягненню і витрати по сплаті судового збору в розмірі 4802,5 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київського міського центру зайнятості задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року скасувати, прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов Київського міського центру зайнятості задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі 45001,03 грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості витрати по сплаті судового збору в розмірі 4802,5 грн.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді