Ухвала

09 червня 2020 року

м. Київ

справа № 159/3864/19

провадження № 61-8378ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Садівничий масив «Урожай», про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що вона є власником земельної ділянки, яка розташована на території Садівничого масиву «Урожай» (далі - СМ «Урожай») в м. Ковелі Волинської області та на якій знаходилась впорядкована зона із доглянутих зелених насаджень: дерев, кущів та газонів.

Позивач також вказувала, що 14 квітня 2018 року її батько ОСОБА_3 виявив, що внаслідок пожежі частина зазначених зелених насаджень на її земельній ділянці була знищена вогнем.

Вважає, що пожежа сталась внаслідок необережного поводження із вогнем землекористувача суміжної земельної ділянки - відповідача ОСОБА_2 , який спалював суху траву на власній земельній ділянці, і після чого із-за пориву вітру вогонь перекинувся на її земельну ділянку.

Крім того, ОСОБА_1 вказувала, що 20 квітня 2018 року зверталась до Ковельського ВП ГУНП у Волинській області з повідомленням про вчинення злочину - умисного підпалу майна відповідачем ОСОБА_2 , а 24 квітня 2018 року за цим зверненням до ЄРДР за № 0000897 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення. 03 травня 2018 року провідним інспектором Ковельського МРВ УДСНС України у Волинській області Курантом Б. К. було складено акт про пожежу, у якому зазначено, що причиною пожежі є необережне поводження з вогнем невстановленої особи. 31 грудня 2018 року кримінальне провадження у відповідності до постанови слідчого СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області Бірука А. О. було закрито з тих підстав, що у діянні ОСОБА_2 відсутні ознаки кримінального правопорушення. При цьому, виділено необхідні матеріали і направлено до компетентного органу для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за самовільне спалювання рослинності або її залишків.

Також позивач зазначала, що внаслідок необережного поводження відповідача ОСОБА_2 з вогнем були знищені належні їй зелені насадження, тим самим завдано їй майнову шкоду на загальну суму 23 030,00 грн та спричинено моральну шкоду, яка полягає у перенесених душевних стражданнях, і яку вона оцінює в 10 000,00 грн.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 23 030,00 грн майнової та 10 000,00 грн моральної шкоди, а також відшкодувати їй понесені судові витрати по справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2020 року залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Ціна позову в цій справі становить 33 030,00 грн (23 030,00 грн- стягнення майнової шкоди та 10 000,00 грн - стягнення моральної шкоди), що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн). Тому справа № 159/3864/19 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення в постанові Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалені у малозначній справі і не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Садівничий масив «Урожай», про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко