ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1489/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09 вересня 2017 року сторони уклали шлюб, від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею т перебуває на її утриманні.

Вона не працює у зв`язку з необхідністю доглядати за дитиною.

Відповідач офіційно не працевлаштований, займається підприємницькою діяльністю, допомогу не надає.

На підставі зазначеного просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 27 грудня 2019 року та до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неналежне повідомлення про відкриття провадження та розгляд справи, надання періодичної допомоги на утримання дитини, недоведеність потреби позивача в допомозі, офіційне працевлаштування та отримання заробітної плати в розмірі 8000 грн., порушення принципу диспозитивності, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 червня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на утримання відповідачем до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від працевлаштування та матеріального становища.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 09 вересня 2017 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 у Мелітопольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.6).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на повному її утриманні (а.с.8, 10,11).

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

За приписами частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

У частинах другій та четвертій статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Визначальним на підставі норми частини четвертої статті 84 СК України є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на утримання відповідачем до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від працевлаштування та матеріального становища, оскільки її право у відповідності до норми частини четвертої статті 84 СК України не залежить від зазначених обставин.

За таких обставин неприйнятними є доводи ОСОБА_1 щодо недоведеності потреби позивача у допомозі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині неналежного повідомлення про відкриття провадження та розгляд справи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності, у вказаній заяві ОСОБА_1 виклав свої заперечення проти позову, із клопотанням про відкладення розгляду справи для більш детального ознайомлення з позовною заявою та надання відзиву на позовну заяву з відповідними доказами ОСОБА_1 до суду не звертався (а.с.23).

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на відсутність доказів на підтвердження його матеріального стану не може бути прийняті до уваги, оскільки особисто ОСОБА_1 було долучено до апеляційної скарги довідку про доходи від 19 лютого 2020 року №8, згідно з якою ОСОБА_1 працює у ТОВ «Спринтер Центр» на посаді менеджер (управитель) з питань регіонального розвитку, загальна сума доходу за період з жовтня 2019 року по січень 2020 року без урахування аліментів становить 31 542,13 грн., що підтверджує наявність у відповідача матеріальної можливості утримувати позивача до досягнення дитиною трирічного віку.

З огляду на встановлення розміру отримуваного відповідачем регулярного доходу, ненадання відповідачем належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів або які свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_4 , неоскарження позивачем рішення суду в частині визначеного судом способу стягнення аліментів, колегія суддів дійшла висновку, що визначений спосіб стягнення аліментів не порушує права сторін. Визначений розмір аліментів визначено судом з урахуванням матеріального становища відповідача та обставин справи.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 здійснюється періодична сплата аліментів на дитину не є підставою для скасування рішення суду, оскільки ці обставини не позбавляють права позивача на утримання.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що відповідач не позбавлений права порушення питання про зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, за наявності для цього передбачених законом підстав з належним їх обґрунтуванням та підтвердженням відповідними доказами.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складений 02 червня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова