ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року

м.Суми

Справа №583/4335/19

Номер провадження 22-ц/816/1167/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Приватне підприємство «СІБ»

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Наталії Олександрівни,

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2020 року у складі судді Соколової Н.О., ухвалене у м. Охтирка,

в с т а н о в и в :

08 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому доводить, що 31 травня 2019 року з вини відповідачів була залита каналізаційними стоками його квартира АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідачів на свою користь 120000 грн на відшкодування завданих збитків та 10000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Цурка Н.О., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що справа розглянута судом односторонньо, обґрунтовано лише правомірність позиції та доводів відповідачів. Усі мотиви місцевого суду зводяться до того, що в Акті про залиття не зазначена винна особа, а тому виключається відповідальність відповідачів, при цьому ігноруються інші факти та показання свідків.

Доводить, що Акт про залиття від 10 червня 2019 року складений представником уповноваженої на це організації та є первинним документом, в якому зафіксовано обставини даної справи. Розмір заподіяних збитків та моральної шкоди доведено позивачем належними доказами.

Вказує про безпідставність стягнення з позивача на користь відповідача 5000 грн витрат на правову допомогу, оскільки нею не надані докази понесення цих витрат, що позбавило позивача можливості заявити клопотання про зменшення їх розміру.

У відзивах на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвокат Єфіменко Л.І. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Вказує, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 особисто залиття квартири позивача не бачили, належність їм виявлених у каналізації речей не встановлена, для складання Акту про залиття не запрошувалися, з його змістом не ознайомлені, а тому він складений з порушенням вимог п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Вважає, що позивачем не доведено будь-якими доказами факт заподіяння йому шкоди саме з вини відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вчинення ними дій чи бездіяльності, що призвели до залиття квартири. Зазначає, що вартість відновлювального ремонту після залиття квартири значно завищена.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бестік О.В., заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зазначає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому шкоди ОСОБА_2 , оскільки в Акті про залиття винна особа не встановлена, тому підстави для відшкодування нею майнової шкоди відсутні.

Крім того, доводить, що згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач не несе відповідальності за несправності системи водовідведення за зливними отворами санітарно-технічних приладів (точки розподілу), зокрема унітазу, ванни, раковини, що знаходяться в його квартирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2019 року: 1921 грн х 100 = 192100 грн), тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 42,4 кв. м, житловою площею 29,5 кв. м, належить позивачу ОСОБА_1 згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 06 лютого 1996 року, виданим Охтирським міськвиконкомом (1/2 частина) та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 липня 2007 року (1/2 частина). Квартира оснащена водопроводом, каналізацією, центральним опаленням, електроосвітленням (а.с. 42, 43-46).

Усі відповідачі проживають у будинку по АДРЕСА_3 : ОСОБА_3 - квартира АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 - квартира АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 - квартира АДРЕСА_6 (а.с. 70-75).

Із складеного комісією ПП «СІБ» акту про залиття від 10 червня 2019 року, вбачається, що 31 травня 2019 року у будинку АДРЕСА_3 трапилося залиття квартири АДРЕСА_7 каналізаційними стоками через витік з унітазу та ванни (а.с. 5).

Внаслідок залиття в квартирі позивача було пошкоджено підлогу із ламінату у залі і кухні, дверний блок туалету (короб та полотно), декоративне оздоблення стін зали і коридору (нижня частина). Причиною залиття, зазначеною в акті про залиття, є засмічення труби водовідведення мешканцями по стоку квартири АДРЕСА_7 сторонніми предметами. Комісією рекомендовано виконати ремонтні роботи та вказано про неможливість встановлення винуватця заподіяної шкоди.

Із відповіді ПП «СІБ» від 13 листопада 2019 року № 292 на запит адвоката вбачається, що ввечері 31 травня 2019 року двічі надходило повідомлення про засмічення каналізаційної мережі в квартирі АДРЕСА_8 . Встановлено, що причиною витоку каналізаційних стоків в квартирі АДРЕСА_7 стало засмічення каналізаційної мережі (стояка та випуску) сторонніми предметами. Також зазначено, що, на думку ПП «СІБ», винних осіб в даній аварії встановити неможливо (а.с. 85 ).

Згідно з висновком від 19 серпня 2019 року про вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 , наданим суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки», ринкова вартість проведення відновлювального ремонту (з податком на додану вартість) становить 106000,00 грн (а.с. 11-40).

За послуги з оцінки вартості відновлювального ремонту квартири ОСОБА_1 сплачено 4000 грн (а.с. 54, 55).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вини відповідачів, їх дій чи бездіяльності, що призвели до залиття квартири позивача каналізаційними стоками та настання шкідливих наслідків у вигляді заподіяння збитків, не виявлено порушення ними правил користування приміщеннями жилих будинків, оскільки в Акті про залиття квартири вказано про неможливість встановлення винуватця заподіяної шкоди, а висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЖК України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМ України № 572 від 08 жовтня 1992 року, зі змінами, внесеними Постановою КМ України № 45 від 24 січня 2006 року, встановлено обов`язок власника та наймача (орендара) квартири дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Враховуючи, що утримання внутрішніх мереж водовідведення є обов`язком власників квартир, ухилення від цього обов`язку з наслідками у вигляді шкоди, тягне за собою цивільну відповідальність.

Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень ст. 11 та ст. 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема, чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньо будинкових мереж водопостачання та водовідведення, та з`ясування питання, чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття, зазначається хто заподіяв шкоду. Форма вказаного акта встановлена в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Судом першої інстанції встановлено, що акт про залиття від 10 червня 2019 року складено з порушенням вимог пункту 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, оскільки огляд пошкоджень в квартирі позивача проведено комісією за відсутності власників квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , в акті не встановлена особа, винна у заподіянні шкоди.

Заперечуючи проти позову та, доводячи відсутність вини у заподіяні шкоди позивачу, відповідачі вказали про дотримання ними правил користування каналізацією, не засмічення каналізації сторонніми предметами, складення акта про залиття без їх участі.

Працівниками обслуговуючої організації ПП «СІБ», інженером Зуза В.В. та слюсарем-сантехніком ОСОБА_5 С.М., що виїздили на виклик по АДРЕСА_3 , які були допитані судом першої інстанції в якості свідків, підтверджено факт залиття квартири позивача каналізаційними стоками через засмічення стояка, однак, в якій саме його частині сталося засмічення, не встановлено, засмічення могло статися з будь-якої квартири.

В акті залиття квартири АДРЕСА_1 від 10 червня 2019 року не зазначені конкретні особи, які допустили таке залиття, відсутній висновок щодо встановлення винних осіб, які вчинили залиття. Вказаний акт складений за відсутності відповідачів, що позбавило їх можливості надати пояснення.

Виходячи з викладено, за відсутності належних та допустимих доказів вини відповідачів у залитті квартири ОСОБА_1 , місцевий суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає необґрунтованими та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн, оскільки заява про компенсацію цих судових витрат та докази їх понесення були надані представником ОСОБА_6 у порядку та строки, визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України (а.с. 214-219).

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Наталії Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук