Єдиний унікальний номер справи 333/107/20
Номер провадження 2/333/933/20
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2020 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Стоматова Е.Г., за участю: секретаря судового засідання Кравець І.С.., розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2020 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просять суд: стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 8590,67 гривень у зв`язку з невиконанням зобов`язання з повернення позики та стягнути судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого позивач 08.12.2016 року надав у позику відповідачу 400 доларів США, а 23.12.2016 року 100 євро. На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальником видана розписка, яка посвідчує передання відповідачу зазначених грошових сум. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов`язалась повернути таку ж суму коштів до 01.04.2017 року. Однак, у встановлений договором позики строк, відповідач зобов`язання не виконала. 25 січня 2018 року позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення суми позики, яку відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала 03.02.2018 року. 26.02.2018 року відповідач повернула 100 доларів США, 17.04.2018 року 70 доларів США. На момент пред`явлення позову сума боргу складає 230 доларів США та 100 євро, що еквівалентно 7938,21 грн. За період з 1 квітня 2017 року та 27 грудня 2019 відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання на 1000 днів, отже, 3% річних від простроченої суми боргу становить 652,46 грн.. 13 квітня 2020 року позивач уточнив позовні вимоги, та просить суд стягнути: 10 054 гривень 64 копійки, що складається з: 9 212 гривень 56 копійок сума боргу, 842 гривні 08 копійок 3% річних від простроченої суми боргу, а також суму судового збору.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с.13-14).

В передбачений строк позивач усунув недоліки зазначені в ухвалі Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2020 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2020 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 21-22).

У підготовче засідання позивач не з`явився, але до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог підтримав, у зв`язку з чим просив суду позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання відповідач не з`явилась, але до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує, щодо їх задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги заяви позивача та відповідача у справі, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України однією з загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору.

В силу приписів частини 1 ст. 7 Цивільного кодексу України, звичаєм ділового обороту є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у сфері ділового обороту.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, та згідно ст. 360-7 ЦПК України ( в редакції, чинній на час розгляду справи), має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого вбачається, що 08 грудня 2016 року ОСОБА_2 взяла у боргу у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 400 доларів США. При цьому, ОСОБА_2 зобов`язалась повернути грошові кошти до 01.04.2017 року. Та 23.12.2016 року взяла ще 100 євро. (а.с. 4).

Таким чином, судом встановлено, що у розписці зазначено: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яку відповідач взяла та сума заборгованості, яка вже існувала на момент отримання грошових коштів, зобов`язання відповідача щодо повернення коштів позивачу, строк повернення грошових коштів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Предметом договору позики у справі є іноземна валюта.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті міститься й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що у справі доведено факт укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки текст вказаної розписки містить однозначні відомості про те, що ОСОБА_1 взяла кошти у ОСОБА_2 із зобов`язанням їх повернення. Розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання. ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання не виконав, гроші кошти в установлений договором строк не повернув.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Однак, відповідач в порушення зазначених норм закону щодо своєчасного повернення грошових коштів в строк, передбачений розпискою, та на дату звернення ОСОБА_4 до суду з позовною заявою, не повернув суму грошових коштів в розмірі 550 дол. США, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідач подала заяву в якій визнала, що не повернула позивачу на час звернення його до суду суму грошових коштів в розмірі 230 доларів США та 100 євро.

Тому, зважаючи на неналежне виконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення позики, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача частину неповернутої суми позики.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ч. 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту боргової розписки вбачається, що відповідачеві надавалася позика до 01.04.2017 року. Прострочення виконання відповідачем його зобов`язання з повернення позивачу боргу складає період часу з 01 квітня 2017 року по 27 грудня 2019 року., що складає 33 місяці.

Згідно ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Про що також зазначено у правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14.

Згідно відомостей, які містяться на офіційному сайті Національного Банку України станом на 13 квітня 2020 року 1 долар США становить 27,2022 грн., 1 євро становить 29,5606 грн. Отже, гривневий еквівалент заборгованості за борговою розпискою на час звернення до суду з позовом складає: 10 054 гривень 64 копійки, що складається з: 9 212 гривень 56 копійок сума боргу, 842 гривні 08 копійок 3% річних від простроченої суми боргу та, що відповідає наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 3,30-31).

Згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, враховуючи, що відповідач визнала уточнені 13.04.2020 року вимоги позивача у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості в розмірі 10 054 гривень 64 копійки.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 384,20 грн., інші 50 відсотків підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3,7 15, 16, 192, 204, 610-612, 629, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.. ст.. 12, 13, 81, 83, 95, 96, 141, 259, 263-265, 268, 417 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , заборгованість за договором позики в розмірі 10 054 гривень 64 копійки (десять тисяч п`ятдесят чотири гривні шістдесят чотири копійки), що складається з: 9 212 гривень 56 копійок (дев`ять тисяч двісті дванадцять гривень п`ятдесят шість копійок) сума боргу, 842 гривні 08 копійок (вісімсот сорок дві гривні вісім копійок) 3% річних від простроченої суми боргу.

Стягнути з державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України у Комунарському районі міста Запоріжжя Запорізької області ( 69104, м .Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32) на користь ОСОБА_1 50 % судового збору у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 копійок, сплачений за квитанцією № NП117/8553325/1 від 27 грудня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорызького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві положення ЦПК України в редакції Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 р. під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину

Найменування учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 18 червня 2020 року.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г.Стоматов