Провадження № 22-ц/801/793/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 рокуСправа № 127/17541/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Берегового О. Ю.

за участі секретаря Куленко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником - адвокатом Юрцевим Василем Степановичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 07 лютого 2020 року у м. Вінниці суддею цього суду Медяною Ю. В., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання їх повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, мотивуючи його тим, що 06 червня 2003 року сторони розлучилися, на даний час відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, проте вона є студенткою денної форми навчання, не працює, стипендії не отримує та не має власного заробітку чи доходу, тому повністю знаходиться на утриманні матері, якій одній вкрай важко матеріально утримувати доньку та забезпечити її усім необхідним. У додаткових поясненнях позивач зазначила, що крім витрат на оплату навчання вона допомагає доньці з оплатою житла, надає кошти на харчування та купівлю підручників.

Пославшись на викладене та на те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини на період її навчання, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення із заявою до суду на період навчання, але не більше, ніж до досягнення донькою 23-річного віку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки усіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 24 червня 2019 року до досягнення 23 річного віку на період навчання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач через свого представника адвоката Юрцева В. С., посилаючись на порушення вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 04 червня 1999 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а. с. 3).

Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 06 червня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 06 червня 2003 року розірвали шлюб, про що зроблено запис за № 737, ОСОБА_4 залишила прізвище - ОСОБА_5 (а. с. 7).

У довідці ОСОБА_6 від 02 жовтня 2019 року зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має українське громадянство, прийнята від 01 жовтня 2018 року до 31 жовтня 2021 року на навчання першого рівня, денне відділення на факультеті «Туризм і відпочинок» на контрактному навчанні і продовжує навчання на 3 семестрі. Навчання на стаціонарній формі навчання почалося 01 жовтня 2018 року (а. с. 48, 55).

Відповідно до договору про умови оплати за освітні послуги, які надаються Лодзинським Університетом студентам-іноземцям, які навчаються на платній основі на денному відділенні №/DLTR(14) №2018/2019, укладеним з ОСОБА_3 оплата на навчання становить 3750,00 євро за весь період навчання, оплата вноситься кожного семестру у сумі 625 євро за семестр (параграф 3 пункт 1 підпункт 1 вказаного договору) (а. с. 84-87).

Згідно з підтвердженням виконання банківської оплати SEPA від 10 березня 2019 року, ОСОБА_3 10 лютого 2019 року оплатила навчання на 2 курсі в розмірі 1251,18 євро (а. с. 79).

У відомостях з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів зазначено, що інформація про доходи ОСОБА_3 за період з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2019 року відсутня (а. с. 93).

22 жовтня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІНЛАДА» видало довідку за №2/10 про те, що ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2019 року по 30 вересня 2019 року отримала чистий дохід - 21075 гривень 52 копійки (а. с. 49).

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої Вінницькою обласною клінічною лікарнею ім. М. І. Пирогова, видно, що ОСОБА_2 страждає на гіпертонічну хворобу ІІ ст. (а. с. 63).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріально допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених уст. 182 цього Кодексу(ч. 1ст. 200 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, а саме: досягнення дитиною 18-річного віку; продовження нею навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; хворобу відповідача та можливість надавати матеріальну допомогу, дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, визначивши аліменти, які підлягають стягненню, у розмірі 1/5 частки від усіх видів доходів відповідача.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведенням позивачем, що вона самостійно утримує доньку та оплачує її навчання, зокрема відсутністю у неї доходів достатніх для здійснення таких оплат, оскільки відповідно до вимог ст. 199 СК України повнолітня дитина, яка продовжує навчання у зв`язку з потребою у матеріальній допомозі має право на утримання від обох батьків, які мають рівні обов`язки щодо неї, та незалежно від доходу того з батьків з ким проживає. Крім того, відсутність у позивача достатнього доходу для оплати навчання доньки та відсутність у ОСОБА_3 власного доходу підтверджує потребу останньої у матеріальній допомозі батька.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано здійснення відповідачем оплати навчання доньки у Технологічно-промисловому коледжі та Вінницькому національному аграрному університеті апеляційний суд відхиляє, оскільки доказів здійснення такої оплати матеріали справи не містять.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст.375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Юрцевим Василем Степановичем, залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало

Повний текст постанови виготовлено 02 червня 2020 року.