ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5052/20 Справа № 216/560/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/560/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року, яке ухвалене суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року на користь позивачки з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1 000,00 грн., щомісяця, починаючи з 24 липня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Розмір визначених судом аліментів є недостатнім для утримання дитини, при цьому, зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та мінімальний розмір на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На теперішній час відповідач ОСОБА_2 офіційно працює у ПП «Стіл Сервіс» та щомісяця отримує постійну заробітну плату, у зв`язку з чим, позивачка, скористалася своїм правом, визначеним ст. 181 СК України, та просила суд: змінити спосіб стягнення аліментів, стягнутих відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року, з ОСОБА_2 , з твердої грошової суми 1000 грн. на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно до її повноліття.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, стягнутих відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року, з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), з твердої грошової суми 1000 грн. на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно до її повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 гривен 40 копійок.

Згідно ст. 430 ЦПК України, допущено негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 та зменшити розмір стягнення аліментів до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), посилаючись на неповне з`ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, відповідач посилається на те, що судом не було враховано те, що на його утримання, окрім доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувають ще двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 а також син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який хоч і мешкає окремо, однак має певні вади та психо-неврологічні розлади здоров`я. При цьому, відповідач щомісячно сплачував аліменти на користь позивачки у розмірі 1000,00 грн. та погашає заборгованість за кредитом у АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, його дружина хворіє, що теж потребує значних коштів, та він надає матеріальну допомогу своїй матері.

На думку відповідача, достатнім для утримання доньки буде розмір аліментів в 1/6 частині всіх його доходів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 17 лютого 2015 року, сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року, шлюб між сторонами розірвано, стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону (а.с. 5-6).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована і проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив зі збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2020 році, швидких темпів зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, а тому, з метою захисту прав та інтересів дитини, прийшов до висновку, що попередньо визначений судовим рішенням розмір аліментів на утримання дитини у сумі 1 000,00 грн. щомісячно може бути збільшений шляхом зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від щомісячного доходу (заробітку) платника аліментів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.

Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства можна дійти висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

До аналогічного висновку дійшов й Верховний суд України у постанові від 05 лютого 2014 року по цивільній справі № 6-143цс13, зазначивши, що зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

В зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) батька, підлягає задоволенню, й відповідач ОСОБА_2 погоджується з такими висновками суду.

Спір між сторонами виник з приводу визначення частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка буде стягуватися як аліменти на дитину.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Враховуючи вищевказані обставини по справі, дохід відповідача, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, можливість відповідача сплачувати аліменти, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визначення розміру аліментів у вигляді ј частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 працює на посаді прибиральника гарячого металу ПП «Стіл Срвіс» з 25 вересня 2017 року та його сукупний дохід за період з січня 2019 року по січень 2020 року становить 238 767,99 грн. (а.с. 48), тобто має стабільний заробіток.

ОСОБА_2 одружений з ОСОБА_7 (а.с. 47) яка має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 які проживають разом зі своєю матір`ю та відповідачем по справі ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_3 (а.с. 50-55).

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначені неповнолітні особи перебувають на утримані відповідача ОСОБА_2 є безпідставними та не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки відповідач не являється їх батьком чи опікуном, а тому на нього не покладено обов`язок з їх утримання та надання їм матеріальної допомоги не може жодним чином впливати на його обов`язок з утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення щомісячного розміру такого утримання.

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 56), який є здобувачем освіти Міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців, за денною формою навчання, на бюджетній основі з 03 вересня 2018 року по 26 червня 2020 року за професією «Швачка» (а.с. 60).

Зазначені обставини теж не впливають на визначення розміру аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є повнолітнім та нормами СК України передбачено обов`язок надання батьками матеріальної допомоги своїм повнолітнім дітям, за умови наявності такої можливості. Тобто, сам по собі факт наявності у платника аліментів повнолітньої дитини, якій він надає щомісячну допомогу, не може впливати на розмір аліментів, визначених на утримання малолітньої дитини. До того ж необхідно зауважити й на тому, що жодних доказів щодо перебування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утриманні відповідача ОСОБА_2 суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач погашає заборгованість за кредитом у АТ КБ «ПриватБанк», його дружина хворіє, що теж потребує значних коштів, та що він надає матеріальну допомогу своїй матері, колегією суддів не приймаються до уваги, як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, тоді як, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без змін, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: