Справа № 522/1682/20
Номер провадження 2/522/3573/20
02 червня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої судді Науменко А.В.,
за участю секретаря - Полегенького В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджкється договором купівлі-продажу від 14.06.2000 року. Згідно паспортних даних позивача 18.03.2006 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано 29.03.2016 року. В належній їй квартирі після шлюбу був зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою із домової книги від 14.01.2020 року. ОСОБА_2 фактично у вказаній квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2015 року, жодної участі в її утримані не приймає, його особистих речей в квартирі не має. Формальна реєстрація відповідача в квартирі призводить до значних затрат на оплату комунальних послуг..
У судове засідання позивач не з`явився, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином, надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
У судове засідання не з`явився відповідач, був повідомлений належним чином, згідно поштового відправлення "за адресою не проживає". Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не з`явився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що що позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , по підтверджкється договором купівлі-продажу від 14.06.2000 року. Згідно паспортних даних позивача 18.03.2006 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано 29.03.2016 року. В належній їй квартирі після шлюбу був зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою із домової книги від 14.01.2020 року. ОСОБА_2 фактично у вказаній квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2015 року, жодної участі в її утримані не приймає, його особистих речей в квартирі не має. Формальна реєстрація відповідача в квартирі призводить до значних затрат на оплату комунальних послуг.
Відповідно до Акту про непроживання від 26.09.2019 року, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація згідно даних КП ЖКМ «Порто-Франківський» за місцем знаходженням квартири і відсутність відповідача у квартирі позивачів створює їм перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад один рік, ніяких речей відповідача в квартирі не міститься.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно положень ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов`язані зареєструвати своє місце проживання.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі позивача з 2015 року, речей відповідача в квартирі немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такого, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 10.06.2020 року.
Суддя: Науменко А.В.