Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 500/2851/16-ц

провадження № 61-27328св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Стоянов А.А.»,

відповідачі: Фермерське господарство «Дінекс-Агро», ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фермерського господарства «Стоянов А. А.» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року у складі судді Грубіян Л. І. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Калараш А. А., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року Фермерське господарство «Стоянов А. А.» (далі - ФГ «Стоянов А. А.») звернулося до суду з позовом до Фермерського господарства «Дінекс-Агро» (далі - ФГ «Дінекс-Агро»), ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 04 січня 2011 року між господарством та ОСОБА_1 , який є власником земельної ділянки загальною площею 3,6890 га, кадастровий номер :01:001:0270, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, строком на десять років. Державна реєстрація вказаного договору проведена не була через зміни у законодавстві, проте орендар з часу укладення договору оренди належним чином користується земельною ділянкою та сплачує орендну плату.

Вказаний договір оренди земельної ділянки до теперішнього часу не розірвано та не скасовано, а тому орендодавець ОСОБА_1 не мав права укладати будь-які правочини щодо вказаної земельної ділянки, оскільки його права власника землі обмежені укладеним між ними договором оренди.

Разом з тим, 01 вересня 2014 року ОСОБА_1 , уклав з ФГ «Дінекс-Агро» договір оренди спірної земельної ділянки, за умовами якого сторони досягли домовленості щодо передачі ФГ «Дінекс-Агро» тієї самої земельної ділянки, яка вже перебуває в оренді господарства, що обмежує право і можливість останнього на здійснення державної реєстрації права оренди на підставі чинного договору оренди земельної ділянки та на користування орендованим майном.

Посилаючись на викладене, ФГ «Стоянов А. А.» просило визнати недійсним, укладений 01 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ФГ «Дінекс-Агро» договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,6890 га, кадастровий номер :01:001:0270, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, та скасувати його державну реєстрацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Стоянов А. А.» договір оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року, всупереч вимогам Закону України «Про оренду землі» не було зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому він не набув чинності, що свідчить про відсутність, передбачених частиною першою статті 203, частиною першою статті 215 ЦК України, підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01 вересня 2014 року, укладеного між відповідачами.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року апеляційну скаргу ФГ «Стоянов А. А.» залишено без задоволення, рішенняІзмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У травні 2018 року ФГ «Стоянов А. А.» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій відмовляючи в задоволенні позову, помилково виходили з того, що позивач не набув статусу орендаря за укладеним між ним та ОСОБА_1 договором оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року, оскільки права та обов`язки орендаря він набув у момент укладення договору оренди. Крім того, судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що з починаючи 01 січня 2013 року чинне законодавство не пов`язує укладення договорів оренди землі з моментом їх державної реєстрації, з огляду на внесені зміни до частини третьої статті 640 ЦК України та виключення положень статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі», а тому укладений між позивачем та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки набрав чинності після досягнення його сторонами згоди з усіх істотних його умов, його підписання та з моменту скасування вимоги закону про обов`язкову державну реєстрацію вказаних договорів, тобто набрав чинності з 01 січня 2013 року. Набрання чинності зазначеним договором мало наслідком виникнення у сторін прав і обов`язків, пов`язаних із зміною та припиненням договірних відносин. Відтак, зміна умов договору чи його розірвання в односторонньому порядку, незалежно від проведення державної реєстрації прав за цим договором, не допускається.

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому 11 вересня 2018 року відзиві, ФГ «Дінекс-Агро» просить касаційну скаргу ФГ «Стоянов А. А.», доводи якої вважає необґрунтованими, залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення, які ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ФГ «Стоянов А. А.» здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на підставі рішення Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 09 жовтня 2001 року № 77 є власником земельної ділянки загальною площею 3,6890 га, кадастровий номер :01:001:0270, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.

04 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ФГ «Стоянов А. А.» був укладений договір оренди, належної відповідачу на праві власності земельної ділянки.

Пунктом 3.1 цього договору визначено, що договір укладено строком на десять років починаючи з часу його державної реєстрації.

Державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року проведено не було.

01 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ФГ «Дінекс-Агро» укладено договір оренди спірної земельної ділянки строком на десять років. Державну реєстрацію цього договору проведено 18 вересня 2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 24 вересня 2015 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 ЗК України).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України ).

Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

За змістом статті 20 Закону України «Про оренду землі»у редакції, чинній на дату підписання договору оренди земельної ділянки між ФГ «Стоянов А. А.» і ОСОБА_1 , укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 18 Закону України «Про оренду землі»у редакції, чинній на дату підписання договору оренди земельної ділянки між ФГ «Стоянов А. А.» і ОСОБА_1 , встановлювалося, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції, чинній на дату підписання договору оренди земельної ділянки між ФГ «Стоянов А. А.» і ОСОБА_1 , визначалося, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Зокрема, за змістом частини першої статті 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (частина п`ята статті 126 ЗК України, у редакції, чинній на дату підписання договору оренди земельної ділянки між ФГ «Стоянов А. А.» і ОСОБА_1 ).

Системний аналіз положень статті 640 ЦК України та статей 125, 126 ЗК України, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», у редакціях на дату виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації, а тому з цього часу сторони набувають визначених законом та договором прав і обов`язків орендаря та орендодавця.

Аналогічної позиції дотримувався Верховний Суд України в постановах від 25 грудня 2013 року у справі № 6-118цс13, від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162цс13, від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, та Верховний Суд у постановах від 06 березня 2020 року у справі № 500/2830/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 500/2828/16-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 500/2844/16-ц, від 11 вересня 2019 року справа № 500/2866/16-ц, від 28 серпня 2019 року справа № 500/2859/16-ц, від 22 травня 2019 року справа № 500/2836/16-ц, від 22 квітня 2019 року справа № 500/2846/16-ц, від 22 квітня 2019 року справа № 500/2834/16-ц.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року, укладеного між ФГ «Стоянов А. А.» і ОСОБА_1 у державних органах земельних ресурсів проведена не була, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що зазначений договір не набрав чинності та не породжує для позивача прав орендаря, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ФГ «Дінекс-Агро», який зареєстровано у встановленому законом порядку.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та надали їм належну правову оцінку, правильно встановили обставини справи та застосували норми матеріального права, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості оскаржених рішень, які спростовуються змістом договорів оренди, матеріалами справи, які не містять доказів необхідної реєстрації договору оренди від 04 січня 2011 року та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги ФГ «Стоянов А. А.» про те, що підписаний між ОСОБА_1 та позивачем договір оренди земельної ділянки є укладеним та набрав чинності з 01 січня 2013 року, а саме після внесення змін до Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких державна реєстрація договору оренди землі є необов`язковою, є неспроможними, оскільки ФГ «Стоянов А. А.» у визначеному законом порядку не зареєструвало право оренди спірної земельної ділянки.

За змістом частини першої статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі»у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2013 року визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підставою для реєстрації права оренди є договір оренди землі, відомості про який вносяться до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Інші аргументи наведені на обґрунтування касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Крім того, такі доводи скарги були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Таким чином, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявників, при цьому враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Стоянов А.А.» залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко