Провадження № 6/521/324/20
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Черненко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шипков Єгор Олексійович звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 .

Подання обґрунтоване наступними обставинами.

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. знаходиться виконавче провадження АСВП № 60959566 з примусового виконання виконавчого листа № 521/14702/17, виданого 26.12.2019 року Малиновським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 23892,96 гривень, витрати на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 1000 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 1600 гривень.

11 січня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, за адресою вказаною у виконавчому документі, а також виклик про явку до приватного виконавця на прийом, зобов`язано надати достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них; достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки, з наданням копій підтверджуючих документів; копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; довідку про склад сім`ї; документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної та/або спільної власності. Одночасно із відкриттям виконавчого провадження приватним виконавцем було направлено запити до реєструючих установ з метою перевірки майнового стану боржника.

Приватним виконавцем на виконання вимог заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, з метою реального виконання вимог виконавчого документу, винесено постанову про арешт майна боржника № 60959566 від 11.01.2020 року, відповідно до якої накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення.

В ході примусового виконання встановлено, що боржник має відкриті рахунки в банківській установі, з яких було стягнуто суму в розмірі 2735,87 грн. Коштів для задоволення вимог стягувача за виконавчим листом № 521/14702/17, виданого 15.10.2019 року Малиновським районним судом міста Одеси в достатньому обсязі виявлено не було.

В ході виконавчого провадження встановлено, що ОСОБА_1 працевлаштований в Департаменті патрульної поліції.

16.01.2020 року приватним виконавцем було здійснено виїзд за адресою реєстрації боржника: АДРЕСА_1 . В ході примусового виконання було встановлено, що на стук в двері боржник не відреагував, після чого було залишено в дверях виклик на прийом до Приватного виконавця, боржник на виклик у вказану дату і час не з`явився.

В ході примусового виконання рухомого майна боржника, в тому числі транспортних засобів, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог виконавчого документа виявлено не було.

В ході примусового виконання виконавчого листа № 521/14702/17 до місця роботи боржника, було надіслано постанову № 60959566 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника згідно якої потрібно здійснювати щомісячне відрахування із заробітної плати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 29 342,26 грн.

18.02.2020 року до офісу Приватного виконавця надійшла заява боржника, у якій ОСОБА_1 повідомив, що рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк» використовується виключно для зарахування заробітної плати, ураховуючи зазначене, приватним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів ВП №60959566, яку було направлено до АТ «Ощадбанк».

Відповідно до листа № 4610/41/5/05-2020 від 11.03.2020 року Національної Поліції України Департаменту Патрульної Поліції, було повідомлено, що згідно з наказом Департаменту патрульної поліції від 21.02.2020 року №160 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення з 21.02.2020 року та нове місце роботи ОСОБА_1 невідомо.

05.03.2020 року приватним виконавцем здійснено повторний виїзд за адресою реєстрації боржника: АДРЕСА_1 . В ході примусового виконання було встановлено, що ніхто на стук в двері не відповів, та не вийшов, після цього було залишено в дверях виклик на прийом до приватного виконавця. Боржникові неодноразово надсилалися виклики на прийом до Приватного виконавця, вимоги про надання декларації про майно та доходи фізичної особи- боржника, але вищевказані вимоги боржником не виконані.

25.03.2020 року приватним виконавцем здійснено повторний виїзд за адресою реєстрації боржника: АДРЕСА_1 . В ході примусового виконання було встановлено, що ніхто на стук в двері не відповів, та не вийшов, після цього було залишено в дверях виклик на прийом до приватного виконавця.

Приватний виконавець зазначає, що в добровільному порядку вимоги виконавчого документу боржником не виконані. ОСОБА_1 був повідомлений про відкриття виконавчого провадження належним чином. Станом на теперішній час боржником не вжито жодних заходів щодо реального виконання виконавчого листа № 521/14702/17. На теперішній час боржник не подав виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, не надавав пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, що свідчить про умисне ухилення від виконання судового рішення та перешкоджанню приватному виконавцю у здійсненні виконавчих дій.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідна норма Конвенції міститься у статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому проваджені,

Обмеження на виїзд боржника ОСОБА_1 з України являє собою втручання в його право покидати країну, гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, Європейський Суд з прав людини розглядає такі питання через з`ясування:

-чи було втручання передбачено законом,

-переслідувало воно одну чи декілька законних цілей і,

-чи було воно необхідним в демократичному суспільстві.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria) рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03) Європейський суд визначив ці загальні стандарти щодо права на свободу пересування.

Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям:

- ґрунтуватися на національному законі;

- переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції;

- відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії» , § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою " ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Посилання у поданні лише на перелік дій, які здійснив приватний виконавець, пов`язаних з виконанням зобов`язань, покладених на боржника рішенням, не є підставою для обмеження у праві виїзду боржника за межі України, оскільки законом не передбачені юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду за наявності лише факту невиконання зобов`язання.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), що роз`яснив Верховний Суд України 01 лютого 2013 року при розгляді питань, які виникають в судовій практиці про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Правових підстав вважати, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення, немає.

Приватний виконавець в поданні не зазначив як тимчасовий виїзд за межі України гарантує повернення боргу і, яким чином цей борг може бути повернуто при застосуванні такого обмеження.

Застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, національні суди зобов`язані забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну, було виправданим та пропорційним за будь яких обставин.

Влада не може застосовувати довготривалі строки заходів, які обмежують свободу пересування особи, без регулярної перевірки їх обґрунтованості, що повинні здійснюватися судами в останній інстанції (в даному випадку - апеляційним судом) для того, щоб забезпечити гарантії незалежності та неупередженості процедури обмеження права виїзду особи за межі країни.

Беручи до уваги те, що національні суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, Протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права в України, суд захищаючи права одних осіб суд не вправі порушувати права інших осіб.

Автоматична, необмежена заборона у праві виїзду за межі країни є порушенням статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод; ст. 441 ЦПК України; ст. 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження»; п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»,

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Ю.В. Тополева

29.05.20