Ухвала

04 червня 2020 року

м. Київ

справа № 522/7758/14-ц

провадження № 61-40927св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М.,

Гайворонського С. П., Кононенко Н. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

особи, які не брали участь у розгляді справи, звертались з апеляційною та касаційними скаргами: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив припинити право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 177,2 кв. м, та визнати за ним право власності на вказану квартиру.

Позовна заява мотивовано тим, що рішенням Приморського районного суду

м. Одеси від 29 червня 2011 року у справі № 2/1522/3558/11 за позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було визнано право власності на спірну квартиру у рівних долях - по 1/3 частині. Житловий будинок, в якому знаходиться вищевказана квартира, зданий в експлуатацію у 2010 році. Протягом тривалого часу квартира знаходилась у непридатному для проживання стані, зі спливом часу її стан погіршувався і потребував термінового ремонту.

Позивач звертався до інших співвласників (відповідачів у справі), які погодились з необхідністю проведення ремонтних робіт в квартирі і приведення її до придатного для проживання стану. Однак відмовились надавати на це грошові кошти.

Посилаючись на те, що ремонтні роботи у спірній квартирі позивач провів за власний рахунок, останній вважав, що його вимоги про припинення права спільної часткової власності відповідачів і визнання за ним права власності на квартиру в цілому підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року у складі судді Шенцевої О. П. позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 177,2 кв. м, житловою 114,3 кв. м, підсобною 62,9 кв. м.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вартість проведених позивачем ОСОБА_1 ремонтних робіт перевищила вартість часток інших співвласників квартири - відповідачів у справі. При цьому, оскільки позивач отримав згоду від відповідачів на проведення ремонту у спірній квартирі, то за ним можливо визнати право власності на всю спірну квартиру, припинивши право спільної часткової власності на неї.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2016 року заяв ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року залишено без задоволення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 оскаржив заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року в апеляційному порядку.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване недоведеністю позовних вимог. Позивач ОСОБА_1 не мав права на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, оскільки не було дотримано чотирьох обов`язкових умов, передбачених цією нормою, у тому числі умови одержання згоди всіх інших співвласників.

Апеляційний суд також указав, що у суду першої інстанції не було підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки жодний із відповідачів не був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, в якому було ухвалено заочне рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_4 , яка не брала участі у розгляді справи, звернулась з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду заяви про поновлення строків на подачу заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у вересні 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв`язку отримала позовну заяву ОСОБА_2 з вимогою витребувати у ОСОБА_4 1/3 частину квартири

АДРЕСА_1 , та виселити її разом з усіма членами сім`ї, скасувати запис про державну реєстрацію її права власності на квартиру.

Як з`ясувалось, ОСОБА_6 , який 28 квітня 2015 року продав ОСОБА_4 вказану квартиру отримав її в дар від ОСОБА_7 , коли ОСОБА_7 був єдиним власником квартири на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 . На момент набуття ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру були відсутні відомості про інших власників.

Заявник вважає, що оскаржуваним судовим рішенням апеляційний суд вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_4 щодо належного їй нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , оскільки змінив статус заявника із власника майна на добросовісного набувача, у якого можливо безперешкодно витребувати це майно.

Апеляційний суд погодився з доводами відповідача ОСОБА_2 та висновком місцевого суду про те, що спірній квартирі ОСОБА_1 був проведений ремонт, вартість якого перевищує вартість квартири.

Ухвалені у справі судові рішення в цій частині порушують права і інтереси ОСОБА_4 , оскільки рішеннями встановлені факти, які не відповідають дійсним обставинам. І на ці рішення, як на преюдиційні, посилаються, як учасники цієї справи, так і відповідач у справі за позовом ОСОБА_4 , продавець квартири ОСОБА_6 , з метою уникнути фінансової відповідальності.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права на касаційне оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Тому колегія суддів вважає, що саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно, щодо якого виник спір, зокрема після ухвалення судом першої інстанції рішення, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц, провадження № 14-726цс19, не знайшовши підстав для відступлення від висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 13 березня2017 року № 6-1783цс16 та

від 06 вересня 2017 року № 6-1099цс17.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_4 , колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваним судовим рішенням апеляційної інстанції не вирішено питання про її права, свободи, інтереси або обов`язки з огляду на те, що судове рішення про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб.

Оскільки оскаржуваним судовим рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності, а питання щодо права власності ОСОБА_4 на спірну квартируне вирішувалось, за результатами розгляду цієї конкретної справи нерухоме майно не вибуло з володіння та користування останньої й на підставі такого рішення неможливо внести зміни щодо реєстрації за заявником права власності, у суду касаційної інстанції відсутні підстави вважати, що судом апеляційної інстанції вирішено питання про права ОСОБА_4

Отже, судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій конкретній справі не вирішує питання про права та обов`язки особи, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_4 .

Посилання в касаційній скарзі щодо встановлення у рішенні апеляційного суду факту проведення ОСОБА_1 у спірній квартирі ремонту, вартість якого перевищує вартість квартири, є безпідставними і спростовуються змістом цього судового рішення, з якого встановлення такого факту не вбачається.

Вирішуючи даний спір між співвласниками спірної квартири про припинення права спільної часткової власності та відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні навів правову оцінку, яку сформулював при розгляді цієї справи, і така оцінка не є обов`язковою для судів при розгляді інших справ, в тому числі за участі заявника ОСОБА_4 - особи, яка не брала участі у цій справі.

Доводи касаційної скарги про використання у якості преюдиції сторонами цієї справи обставин, встановлених у рішенні апеляційного суду, а отже цим рішенням порушуються права та інтереси ОСОБА_4 , є безпідставними, з огляду на наступне.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів.

Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не може мати преюдиційного значення під час розгляду інших справ оскаржуване у цій справі рішення апеляційного суду для ОСОБА_4 , яка участі у її розгляді не брала.

Обставини, на які посилається ОСОБА_4 , за умов розгляду судом інших справ, зокрема з участю сторін цієї справи, підлягають встановленню на загальних підставах.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Ураховуючи те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року не вирішувалось питання про права та обов`язки ОСОБА_4 , яка не брала участі у справі, касаційне провадження за її касаційною скаргою підлягає закриттю.

Керуючись статтями 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 лютого

2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності, закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська