Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Ковальчук Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Бондар О.В.,

без присутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у судовому засіданні, в залі суду смт. Магдалинівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину майна, набутого у період шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності по 1/2 частини нежитлового приміщення (гаражу) за кожним, з урахуванням клопотання про залишення частини первісних позовних вимог без розгляду (в частині визнання права власності на Ѕ частину автомобіля, а також про розділ майна в натурі, набутого в період шлюбу) (а. с. 245).

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначила, що перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який зареєстрований 28 лютого 1998 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис № 03.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 .

Під час перебування у шлюбі ними було придбано згідно договору купівлі-продажу від 26 серпня 2008 року за реєстром № 2452, за спільні сумісні кошти їх сім`ї, нежитлову будівлю (гараж), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та має наступні характеристики: А Гараж (цегла), ПГ Погріб (цегла), загальна площа становить22,0 кв. м., площа земельної ділянки 27,1 кв. м.

При цьому, в договорі купівлі-продажу зазначено: покупцем нежитлової будівлі (гаражу) зазначено ОСОБА_2 відповідача по справі.

Шлюб між сторонами розірвано.

Таким чином, у зв`язку з тим, що спірне майно не є особистим, не виключене з цивільного обороту, придбане за спільні кошти в період шлюбу, то воно є спільним сумісним майном подружжям. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку відмовляється визнати за позивачем 1/2 частину нежитлової будівлі (гаражу), позивачка вимушена з даним питанням звернутись до суду, щоб захистити свої майнові права.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 Салтисюк Ю.В. також звернувся до суду з заявою, в якій просив справу розглянути у його відсутність та у відсутність відповідача, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб 28 лютого 1998 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, зроблено запис № 03. (а. с. 6) Шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 3)

Згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі гаражу від 26 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, відповідач ОСОБА_2 придбав у власність нежитлову будівлю гаражу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 14).

У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

За положеннями ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Тобто зазначеними документами встановлено, що спірне нежитлове приміщення гаражу не є об`єктом особистої приватної власності відповідача. З урахуванням цього та того факту, що вона придбана у шлюбі даний гараж відноситься до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При поділі спірного нежитлового приміщення гаражу судом не встановлено будь-яких обставин, виписаних у ч. 2 та ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу, тому придбане сторонами в шлюбі нежитлове приміщення гаражу підлягає поділу в рівних частках.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зважаючи, на викладене вище нежитлове приміщення гаражу є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відповідач повинен відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 320,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 368, 370, 372 ЦК України, ст. ст. 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину майна, набутого у період шлюбу - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення гаражу, за адресою АДРЕСА_1 , опис майна: А Гараж (цегла), ПГ Погріб (цегла), загальна площа 22,0 кв. м., площа земельної ділянки 27,1 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення гаражу, за адресою АДРЕСА_1 , опис майна: А Гараж (цегла), ПГ Погріб (цегла), загальна площа 22,0 кв. м., площа земельної ділянки 27,1 кв. м.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 320,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 11.06.2020 року.

Суддя Т.А.Ковальчук