Справа 237/431/20
Номер провадження 2/237/634/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25.05.20 року м. Курахове Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Сенаторова В.А.

при секретарі Лахно Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини.

Позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . В вищевказаній квартирі зареєстровані крім позивача, ще відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Відповідачі не проживає в спірній квартирі з 2016 року, комунальні послуги не сплачують. Позивач зазначив, що ця обставина порушує його право власності на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатися належним йому майном. У зв`язку з вище наведеним у позивача виникла необхідність звернення до суду з позовною заявою.

Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені. Причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 17.04.2014 року ОСОБА_2 є власником чотирьох кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 17.04.2014 року (237/1565/14-ц) оскаржене не було та набрало законної сили 29.04.2014 року (а.с.11-12).

Згідно з довідки №494/12-09 від 28.01.2020 р., виданої Курахівською міською радою, у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.06.2008 року і по теперішній час (а.с. 16).

Згідно з довідки №495/12-09 від 28.01.2020 р., виданої Курахівською міською радою, у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 20.09.2000 року і по теперішній час (а.с. 17).

Згідно з довідки №496/12-09 від 28.01.2020 р., виданої Курахівською міською радою, у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 07.02.2014 року і по теперішній час (а.с. 18).

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Актом, складеним депутатом Курахівської міської ради ОСОБА_6 Є. від 28.01.2020 р., який підписаний сусідами сторін у справі - підтверджено що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не проживають у спірній квартирі з 2016 року по теперішній час (а.с. 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні актом від 28.01.2020р. встановлено, що більш чотирьох років відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі без поважних причин.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі мали об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їм позивач не чинив.

На спростування доводів позивача, відповідач всупереч вимогам ст.13 ч.1, 81 ч.1 ЦПК України не надали суду доказів, котрі б підтверджували факт їх проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі не мешкають в спірній квартирі близько чотирьох років, тобто більш 6 місяців, без поважних причин, а тому останні втратили право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку.

Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Керуючись ст.ст.2 319, 321, 405 ЦК України, ст. ст. 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.А. Сенаторов