ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року

м.Суми

Справа №577/585/20

Номер провадження 22-ц/816/1296/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2020 року в складі судді Галян С.В., ухвалене в м. Конотоп, повний текст якого складено 18 березня 2020 року

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що від шлюбу з відповідачкою, який було розірвано 19.09.2017 року мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свідоцтві про народження якого відповідачка записана матір`ю. Син проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідачка працює в ТОВ «БІОЛАТ», має можливість надавати допомогу на утримання сина, але кошти в достатньому розмірі на утримання дитини не надає, про добровільну сплату аліментів домовитись не вдалось. Тому він бажає стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина у судовому порядку, інших аліментних зобов`язань відповідачка не має.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

В доводах апеляційної скарги вказує, що між нею та ОСОБА_1 укладено усну домовленість про щомісячну сплату коштів на утримання дитини, а також вона сплачує половину усіх витрат на сина та постійно надає продукти харчування, що в судовому засіданні підтвердив і сам позивач. Крім того, дитина разом з батьком проживає у квартирі що належить також і ОСОБА_2 . Враховуючи, що позивач не надав доказів про погіршення його матеріального становища вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.09.2017 року було розірвано (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , в свідоцтві про народження якого, вони вказані батьками (а.с.11).

Неповнолітній син проживає з позивачем (а.с.9), який потребує матеріальної допомоги, а відповідачка працездатна, і в змозі надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання сина.

Також, в судовому засіданні суду першої інстанції була вислухана думка неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що з 12 жовтня 2017 року він постійно проживає з батьком ОСОБА_1 та в подальшому буде проживати з останнім.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття і, врахувавши положення ст. 182 цього Кодексу, визначив до стягнення аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального права.

Стягнення за рішенням суду першої інстанції аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача відповідає вимогам ч. 1 ст. 182 й ч. 5 ст. 183 СК України та узгоджується з положенням ч. 2 вказаної статті, згідно якої розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують.

Зокрема, посилання скаржника, що позивач не надав доказів про погіршення його матеріального становища, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Судом прийнято рішення у відповідності до вказаної норми закону, було враховано всі обставини, що мають значення для справи. Судом апеляційної інстанції при перегляді рішення також бралось до уваги й те, що стягнуті рішенням суду аліменти у вказаному розмірі цілком відповідають тим витратам, які несе позивач на утримання дитини.

Твердження апелянта про те, що вона добровільно сплачує аліменти, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки останньою не доведено, що сплачені суми коштів відповідають гарантованому законом розміру аліментів на одну дитину.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами наявності у неї будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату нею аліментів у визначеному рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області розмірі.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

С. Г. Хвостик