Дата документу 17.06.2020 Справа № 323/1266/17
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 323/1266/17 Головуючий у 1-й інстанції: Плечищева О.В.
Провадження №22-ц/807/1787/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді доповідача: Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

Маловічко С.В.,

за участю секретаря: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 березня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з заявою про відстрочення виконання рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Свої вимоги він обґрунтував тим, що рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року по справі №323/1266/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття і аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку по 300,00 гривень щомісячно, починаючи з 28 квітня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрито виконавчі провадження №55396400 та №55397368 за виконавчими листами №2/323/1266/17, виданими 17 листопада 2017 року згідно рішення суду у справі №323/1266/17, які знаходяться на виконанні у головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міністерства юстиції (м. Дніпро).

21 грудня 2019 року Оріхівським районним судом Запорізької області відкрито провадження по справі №323/3536/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Рада опіки та піклування Хортицької районної адміністрації м. Запоріжжя про позбавлення батьківських прав.

Оскільки вирішення вищезазначеної справи може вплинути на подальше виконання та перегляд судового рішення по справі №323/1266/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на дитину та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, звернувся до суду із вказаною заявою.

Із урахуванням зазначеного заявник просив суд:

Відстрочити виконання рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року у справі №323/1266/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на дитину та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку строком в один рік.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області 25 березня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в чстині стягнення аліментів на дитину та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанціївсупереч ст. 435 ЦПК України безпідставно не визнав винятковими наведені ОСОБА_1 обставини для відстрочення виконання рішення суду, оскільки рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 зробить неможливим виконання рішення про стягнення з нього аліментів, тому наявні підстави для відстрочення виконання рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України до суду не надходив.

ОСОБА_2 повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, проте до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до положень ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому сцудової повістк, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 ..

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність заявником належними та допустимими доказами підстав для відстрочення виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року у справі №2/323/493/17 (№323/1266/17) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задоволено частково.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову про розірвання шлюбу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму дітей певного віку щомісяця, починаючи з 28 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 28 квітня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку. (а.с. 123-125).

Вказане рішення суду набрало законної сили та перебуває на виконанні.

14 січня 2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанови про прийняття виконавчого провадження, якими прийнято до виконання виконавчі листи №2/3231266/17 видані 17 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму дітей певного віку щомісяця, починаючи з 28 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 28 квітня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку. (а.с. 174-177).

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997, § 40).

Тому судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічне положення міститься у Законі України "Про виконавче провадження", відповідно до якого, у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.

Перелік обставин, що утруднює виконання судового рішення, наведений у цій статті, не є вичерпним, тому суд у кожному конкретному випадку повинен визначити, чи є обставини, на які посилається боржник, такими.

Таким чином, розстрочка, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Отже, відстрочення виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

З наведених норм вбачається, що суд може відстрочити чи розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів існування таких обставин.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін.

Посилання апелянта на те, що суд всупереч ст. 435 ЦПК України, не визнав винятковими наведені ОСОБА_1 обставини щодо наявності в Оріхівському районному суді Запорізької області відкритого провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Рада опіки та піклування Хортицької районної адміністрації м. Запоріжжя про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , та в разі позбавллення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зробить неможливим виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, не заслуговують на увагу, оскільки наявність в провадженні Оріхівського районного суду Запорізької області справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав відносно їх доньки не є винятковими підставами для відстрочення виконання судового рішення у розумінні положень ст. 435 ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Апеляційний суд вважає, що заявником не доведено існування виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду по цивільній справі №323/1266/17, що мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких ст. 435 ЦПК України пов`язує можливість здійснити розстрочення або відстрочення виконання судового рішення.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,а рішення суду першої інстанції-без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду обгрунтовано викладених в мотивувальній частині судового рішення.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2020 року було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційного скарги в розмірі 420 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення судом апеляційної скарги за результатами розгляду апеляційної скарги.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, останнього було відстрочено від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції, тому з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 березня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 18 червня 2020 року

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.