П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду ухваленого 24 жовтня 2019 року головуючим суддею Малюк В.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася у суд із зазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 10.04.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за Кредитним договором №MKMOGA00000001 від 25.01.2008 року, за період з 25.01.2008 р. по 04.09.2017 в розмірі 98 817,47 доларів США; Витрати за вчинення виконавчого напису становлять 1 800,00 грн.

Вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням порядку вчинення такої нотаріальної дії, оскільки у порушення вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядоку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, заборгованість нарахована більш ніж за три роки, нотаріус не отримував первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, у зв`язку з чим у нього були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, визначений банком є безспірним.

Окрім того, ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за кредитним договором № MKMOGA00000001 від 25.01.2008 року, та їх позов було задоволено. Так, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2015 року по цивільній справі №308/159/136-ц було звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у розмірі 41838,40 дол. США. Нотаріусом при видачі виконавчого напису не було враховано дане рішення суду.

Таким чином, у зв`язку з вищенаведеним, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2227 від 10.04.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 , задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема вважає помилковим висновок суду про задоволення вимог через те, що строк, за який здійснено розрахунок боргу, становить більш ніж три роки. При цьому посилається на Постанову КЦС у справі №916/313/18 в якій зазначено, що визначені ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» строки є елементом встановленим даним законом порядку захисту цивільних прав нотаріусом, вони не є позовною давністю й не можуть застосовуватися за правилами ЦК про позовну давність. Вказує, що банком надано нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, а сума зазначена в ньому є безспірною. Щодо рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2015, то таке не є виконаним, а отже, це рішення лише підтверджує про наявність заборгованості а не про її спірність.

На апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 відзив, доводи якого зводяться до того, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Штець Р.О. вчинено виконавчий напис на спірну суму кредитної заборгованості, яка до того ж виходить за межі строку позовної давності. А тому, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Встановлено, що згідно виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі № 2227, вчиненого 10.04.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. запропоновано стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № MKMOGA00000001 від 25.01.2008 року за період з 25.01.2008 р. по 04.09.2017 р. (3510 днів) у розмірі 98 817,47 дол. США, що становить в гривні 2 543 561,68 грн., а саме: 38 343,91 дол. США заборгованість за тілом кредиту; 19 558,97 дол. США заборгованість за відсотками; 803,31 дол. США заборгованість з комісії; 35 396,44 дол. США заборгованість з пені; 9,71 дол. США заборгованість по штрафам (фіксована частина); 4 705,13 дол. США заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості); Витрати за вчинення виконавчого напису становлять 1 800,00 грн (а.с.10).

Також з матеріалів справи вбачається, що у грудні 2012 року банк вже звертався до суду із вимогами про повернення всієї суми кредиту і рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2015 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № MKMOGA00000001 від 25.01.2008 року в розмірі 41838,40 дол. США, що становило 334 288,85 грн., звернуто стягнення на будинок, що за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,08 га за цією ж адресою, шляхом продажу вказаних предметів іпотек (а.с.136-142).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість у виконавчому написі нарахована більш ніж за три роки. Також суд вважав, що частина відсотків, нарахованих після пред`явлення банком позову, є неправомірними, а вказана у виконавчому написі сума в будь-якому разі не є безспірною.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п.3.1, 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за №296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборговані. Безпірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Пунктом 3.5 Порядку передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому 29.06.1999">постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.

Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Такий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду за №916/3006/17 від 02.07.2019 року.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що сума, яка пропонується до стягнення, нарахована за період з 25.01.2008 року по 04.09.2017 року, тобто більш як за три роки до моменту звернення, що прямо суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про протилежне є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, а посилання апелянта на постанову КЦС у справі №916/313/18 є недоречним, оскільки це суперечить вказаному вище правому висновку Великої Палати.

Також, суд першої інстанції абсолютно вірно зазначив, що пред`явивши у 2012 році позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни, а тому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. (Правовий висновок ВП Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц). Відтак, банк не вправі був нараховувати відсотки після такого звернення до суду.

Та оскільки до складу заборгованості, яка пропонується до стягнення у виконавчому написі, включено і відсотки, які нараховані вже після звернення кредитора до суду, то така сума в будь-якому разі не може вважатися безспірною.

При цьому посилання апелянта на те, що вказане рішення апеляційного суду не виконано є недоречним, оскільки це жодним чином не впливає на неправомірність нарахування банком відсотків після звернення до суду, які включені як складова заборгованості, та не змінює висновки суду щодо спірності суми.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 19 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: