Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 523/10905/17

провадження № 61-36250св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Кононенко Н. А., Сегеди С. М., від 03 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що 26 грудня 2011 року між нею, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладений договір позики, відповідно до якого

останні отримали у борг 78 000,00 доларів США на строк до 26 серпня

2013 року, про що було складено розписку. На забезпечення умов договору позики між нею та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилася за виконання позичальниками зобов`язання у розмірі 48 000 грн.

Вказувала, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у солідарному порядку була стягнута заборгованість за договором позики у розмірі 624 000 грн.

Зазначала, що грошові кошти, які передавались у позику, повинні були бути повернуті до 26 серпня 2013 року, але фактично отримані нею лише під час примусового виконання рішення суду 02 лютого 2016 року. Оскільки курс долара США по відношенню до гривні за вказаний період значно збільшився, сума заборгованості станом на час звернення до суду із цим позовом, з урахуванням повернутої за рішенням суду суми у розмірі 624 000 грн,

складає 1 311 180 грн.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила стягнути з

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку 1 263 180 грн, а із ОСОБА_2 солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4

48 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 1 311 180 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково та стягуючи солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за договором позики, місцевий суд виходив з того, що борг був повернутий лише частково в сумі 624 000 грн, непогашеною залишається сума 1 311 180 грн. Відмову у задоволенні позову щодо ОСОБА_2 суд обґрунтував припиненням поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2017 року в частині задоволення позовних вимог скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що сплативши суму грошових коштів, які за позовом ОСОБА_1 були стягнуті з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 25 квітня 2014 року на виконання зобов`язань за договором позики

від 26 грудня 2011 року, грошові зобов`язання між сторонами припинилися,

а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що курс долара США по відношенню до гривні за період виконання рішення суду значно збільшився, сума заборгованості станом на час звернення до суду із цим позовом, з урахуванням повернутої за рішенням суду суми у розмірі 624 000 грн,

складає 1 311 180 грн, а тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про припинення зобов`язання.

Доводів щодо вирішення позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 касаційна скарга не містить, а тому в силу статті 400 ЦПК України законність судових рішень в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 27 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

26 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого останні отримали у борг 78 000,00 доларів США на строк до 26 серпня 2013 року. Договір позики оформлений розпискою, яка підписана боржниками.

На забезпечення умов договору позики між ОСОБА_1 та

ОСОБА_5 укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилася за виконання позичальниками зобов`язання у розмірі 48 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року, яке набрало сили, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26 грудня 2011 року у розмірі 78 000 доларів США, що еквівалентно 624 000 грн.

Вищевказане судове рішення повністю виконане ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що свідчить постанова державного виконавця Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ від 02 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою та 3 % річних за період з 26 серпня 2013 року по

02 жовтня 2014 року у загальному розмірі 257 824,82 грн.

Відповідно до постанови державного виконавця Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ від 02 лютого 2016 року про закінчення виконавчих проваджень зазначене судове рішення також було повністю виконано та знято арешт з усього майна, що належить боржникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Заборгованість, яку просить стягнути позивач, складається із курсової різниці між стягнутою за рішенням суду сумою та сумою, яка еквівалентна 78 000 доларів США станом на моментом звернення до суду із цим позовом, що становить 1 311 180 грн (78 000 х 24,81 - 624 000).

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відповідності до статей 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У справах про стягнення заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за договором позики, а саме надання грошових коштів позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики

від 26 грудня 2011 року у розмірі 1 311 180 грн, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 довели належними та допустимими доказами виконання зобов`язання, проведене належним чином, про що свідчать постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із добровільним, фактичним і повним виконанням рішення суду. Зобов`язання, встановлене за рішенням суду, виконано повністю, суму боргу сплачено на користь позивача у повному обсязі.

Позивач не надав доказів наявності невиконаних зобов`язань, що випливають з договору позики від 26 грудня 2011 року.

Посилання на те, що позика надавалася у доларах США, а тому сума, що підлягала сплаті у гривнях повинна була визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а не на день ухвалення судового рішення, стосуються стадії виконання рішення суду у порядку Закону України «Про виконавче провадження», однак доказів оскарження позивачем постанов про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із виконанням рішення суду матеріали справи не містять, що свідчать про те, що виконання боржником зобов`язання було прийняте стягувачем як належне.

Доводи касаційної скарги про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносини сторін договору позики, є необґрунтованими, оскільки у цій справі рішення суду боржником виконано, а зазначені обставини стосуються ситуації невиконання боржником судового рішення.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,

а постанову Апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович