Номер провадження: 22-ц/813/4265/20
Номер справи місцевого суду: 494/72/19
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 24 травня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Березівської міської об`єднаної територіальної громади Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування на самочинне будівництво, третя особа відділ регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Березівської районної державної адміністрації Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Березівської міської об`єднаної територіальної громади, у якому просив суд визнати за ним право приватної власності на житловий будинок з господарськими прибудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 19.02. 2019 року залучено до участі у цій справі Відділ регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Березівської районної державної адміністрації Одеської області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 51), а ухвалою цього ж суду від 07.05.2019 року залучено до участі у справі, як співвідповідача ОСОБА_2 (а.с. 106).

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 24.05.2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Березівської міської об`єднаної територіальної громади Одеської області і ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування на самочинне будівництво, третя особа відділ регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Березівської районної державної адміністрації Одеської області, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд винести постанову про скасування повністю рішення Березівського районного суду Одеської області від 24.05.2019 року та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, а саме визнати за ним право приватної власності на житловий будинок з господарськими прибудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 04.06.2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Також 23.04.2020 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від Березівської районної державної адміністрації Одеської області про розгляд справи за відсутності третьої особи.

Крім того, 03.06.2020 року від представника ОСОБА_1 адвоката Волкова О.Л. надійшло клопотання, у якому він просить розглядати апеляційну скаргу ОСОБА_1 за його відсутності та відсутності його клієнта, зазначивши, що повністю підтримує апеляційну скаргу, з підстав зазначеній в ній та просить її задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, який за життя 30 березня 2002 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серії НОМЕР_1 , після смерті ОСОБА_4 щодо спадкового майна, яке складається з вищевказаного житлового будинку, житловою площею 22,7 кв.м, загальною площею 43,6 кв.м та надвірних господарчих споруд, розташованих на земельній ділянці, площею 730 кв.м (а.с.9,18,19).

З метою оформлення спадкових прав позивач звертався у жовтні 2018 року до державного нотаріуса, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутністю правовстановлюючих документів, підтверджуючих право власності померлого ОСОБА_5 на вищезазначений спадковий самочинно добудований будинок (а.с.22,89).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що на момент відкриття спадщини у спадкодавця ОСОБА_5 не існувало права власності на спірний самочинно добудований житловий будинок, у зв`язку з не оформленням належним чином у встановленому законом порядку права власності на це спадкове майна, а тому до позивача це право не може перейти в порядку спадкування.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України.

Самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не є об`єктом права власності, тому таке майно не входить до складу спадщини.

Згідно зі статтею 376ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статей 376, 1218 ЦК України, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується з частинами третьою і п`ятою статті 376ЦК України і нормами про спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218ЦК України ).

Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини третьої і п`ятої статті 376ЦК України ) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину.

Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3 третьої і п`ятої статті 376ЦК України є суб`єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України.

Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році було зведено самочинні будівлі; відповідність самочинно зведених будівель архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; наявність акта приймання в експлуатацію або сертифікату відповідності.

Судовим розглядом справи встановлено, що померлий ОСОБА_5 06.04.2015 року звертався із письмовою заявою до відповідача з приводу надання відведення йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 730 кв.м. (а.с.10).

При цьому, 15.04.2015 року за №1657-VI було прийнято рішення тридцять третьої сесії Березівської міської ради VI скликання «Про узгодження на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 в межах Березівської міської ради» (а.с. 12).

Також встановлено, що 22.04.2015 року за вих. № 01-12-312 Виконавчим комітетом Березівської міської ради видано Лист замовлення на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд орієнтованою площею 0,0730 га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Однак, відповідно до листа КП «БТІ ОМР» від 1 грудня 2017 року №490601.36.17 та постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії право власності на спірний будинок за ОСОБА_5 не зареєстроване, що у відповідності до положень ч.4 ст.334 ЦК України право на це майно останнім не набуте у встановленому законом порядку (а.с.22,79).

Отже, суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, вимоги закону, надав належну оцінку наявним доказам у справі і дійшов обґрунтованого висновку, що на момент відкриття спадщини у спадкодавця ОСОБА_5 не існувало права власності на спірний самочинно добудований житловий будинок, у зв`язку з не оформленням належним чином у встановленому законом порядку права власності на це спадкове майна, а тому до позивача це право не може перейти в порядку спадкування, у зв`язку із чим вимоги позивача щодо успадкування самочинно добудованого майна шляхом визнання за ним права власності - є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що вирішуючи дану справу, суд не застосував положення ч.3 ст. 200 ЦПК України, оскільки судом було залишено без уваги визнання позову з боку відповідача по справі, а саме представника Березівської міської об`єднаної територіальної громади Одеської області, апеляційним судом оцінюються критично, з огляду на таке.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Однак, з урахуванням вищенаведеного, законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову судом не встановлено.

Також безпідставними та необґрунтованими є доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в мотивувальній частині рішення правового обґрунтування щодо залучення до розгляду справи у якості співвідповідача - ОСОБА_2 , оскільки як вбачається з матеріалів справи, саме за клопотанням представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 07.05.2019 року під час слухання справи у суді першої інстанції було заявлено клопотання про залучення у якості співвідповідача ОСОБА_2 (а.с. 105), яке ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 07.05.2019 року було задоволено (а.с. 106).

Таким чином, апеляційна скарга не містить доводів на спростування зазначених висновків суду першої інстанції, які колегія суддів вважає обґрунтованими.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то апеляційний суд їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 24 травня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Березівської міської об`єднаної територіальної громади Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування на самочинне будівництво, третя особа відділ регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Березівської районної державної адміністрації Одеської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.06.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда