ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/91/20Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 22-ц/817/598/20 Доповідач - Хома М.В.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мандзюка Віктора Борисовича на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року, повний текст якого складено 17 березня 2020 року, ухвалене суддею Зушман Г.І. у цивільній справі №594/91/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2017 року у неї з відповідачем народився син. Позивачка проживає разом із сином окремо від відповідача. З часу окремого проживання ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має можливість її надавати, оскільки фізично здоровий, працює та отримує заробітну плату.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 2000,00 грн, щомісячно з урахуванням індексу інфляції, однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мандзюк В.Б. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 1300,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки виходячи із принципу рівності обов`язків батьків, у разі надання ОСОБА_2 такої ж суми на утримання дитини, то розмір утримання буде становити 4000,00 грн, що в свою чергу значно перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її матеріальному утриманні.

Відповідач на час розгляду справи судом першої інстанції проживав у Росії і працював там на недовготривалих роботах, про що зазначив у відзиві на позовну заяву його адвокат Мандзюк В.Б. Відомості про розмір заробітку відповідача останній суду не подав.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів, суд врахував обставини, визначені ст. 182 СК України, та дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісячно.

При цьому суд вірно врахував, що позивачка ніде не працює, оскільки доглядає дитину до досягнення нею трирічного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що виходячи із принципу рівності обов`язків батьків, у разі надання ОСОБА_2 такої ж суми на утримання дитини, то розмір утримання буде становити 4000,00 грн, що значно перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів, колегія суддів оцінює критично, оскільки, як уже зазначалось вище, позивачка здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, у зв"язку з чим з поважних причин ніде не працює, а тому немає можливості отримувати стабільний дохід.

Окрім цього, встановлення чинним законодавством мінімального розміру аліментів не є тотожним з обов"язком того з батьків, хто проживає окремо від дитини, сплачувати аліменти виключно у мінімальному розмірі. Розмір аліментів у разі недосягнення згоди між батьками дитини визначається судом з врахуванням обставин, визначених ст. 182 СК України. У даному випадку суд вірно врахував усі обставини, необхідні для визначення розміру аліментів, чого апелянт не спростував.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мандзюка Віктора Борисовича - залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 17 червня 2020 року.

Головуюча

Судді