РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/14187/19

Провадження № 22-ц/4815/235/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Рівненське обласне виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал"

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року, ухваленого в складі судді Кучиної Н.Г., повний текст рішення виготовлено 20 листопада 2019 року, у справі №569/14187/19

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до рахунку за лютий 2019 року у квартирі сформувалася заборгованість за послуги централізованого водопостачання холодної води у сумі 3559,49 грн., з якою вона не погоджується. Зазначила, що оплата за комунальні платежі за квартиру сплачувались до 2011 року в ЖБК «Райагробуд», які ними зараховувались на погашення заборгованості по заробітній платі підприємства, а не зараховувалися на рахунки водоканалу, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, проте ці послуги нею були оплачені .

Договір про отримання послуг вона з відповідачем не укладала, оскільки при зверненні для укладення договору отримувала відмови, через наявність заборгованості по оплаті послуг. Вона також неодноразово зверталася до відповідача з заявами про проведення перерахунку боргу, на що отримувала відмови.

16.01.2018 року листом № 256 відповідач знову необґрунтовано відмовив їй у проведені перерахунку, посилаючись на те, що до 01.12.2011 року надання послуг здійснювалося відповідно до затверджених нормативів споживання. З моменту 01.12.2011 року (дата встановлення лічильника) нарахування здійснюється за показами засобу обліку з врахуванням субсидії і загальний борг становить 3319 грн.59 коп., з яким вона не згідна.

Просила суд про задоволення її позовних вимог.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада року позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно- каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.

Зобов"язано Рівненське обласне виробничо комунальне підприємство водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" здійснити перерахунок оплати за послуги централізованого постачання холодної води за особовим рахунком № НОМЕР_1 , зареєстрованим на ОСОБА_1 , згідно встановленого лічильника обліку № НОМЕР_2 , що обліковується за адресою

АДРЕСА_2 з Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 768, 40 ( сімсот шістдесят вісім ) грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник відповідача, покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що судом залишено поза увагою те, що позивач цілеспрямовано не надає показники лічильника та свідомо нехтує своїм обов`язком щодо повірки лічильника, що і спричинило настання негативінихнаслідків.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи відповідач повторно не з`явився та повторно просив відкласти розгляд справи у зв`язку із карантином.

Розглянувши клопотання представника відповідача про повторне відкладення розгляду справи, суд визнав його таким, що не підлягає задоволенню,оскільки відповідач, не мотивує необхідності його безпосередньої участі в судовому засіданні. Клопотань про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції або за допомогою онлайн-сервісу відеозв`язку поза межами суду у випадку виникнення у сторони труднощів з явкою в судове засідання в місті Рівне не подавав. Подане клопотання про відкладення розгляду справи розцінюється судом як спроба затягування розгляду справи.

Постанова Кабінету Міністрів України №211від 11.03.2020 не зупинила роботу судів і не містить заборони участі сторін у судових засіданнях, з 12.05.2020 карантинні заходи пом`якшені, дозволена робота адвокатських офісів, а тому повторна неявка відповідача у судове засідання не є підставою для повторного відкладення розгляду справи.

Рішення суду в частинні відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до положень ст.367 ЦПК України не перевіряється.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Встановлено, що позивач є споживачем послуг наданих відповідачем централізованого водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_1 , що обліковуються за адресою АДРЕСА_2 .

Договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення між сторонами не укладався.

Згідно із довідкою оборотів від 28.08.2019 року, РОВКПВКГ «Рівнеоблводоканал» за ОСОБА_1 рахується заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення яка становить 4884 грн. 48 коп. Нарахування платежів здійснюється на трьох зареєстрованих осіб (а.с.26-29).

З серпня 2018 року по серпень 2019 року нарахування оплати за водопостачання та водовідведення здійснюється за прогнозованими показниками лічильника.

Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, яким, зокрема, згідно з ч.2 ст.4 ЦК України є Закон України Про житлово-комунальні послуги.

Згідно з чч.1, 2 ст. 509 та ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

За статтею 7 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Згідно з пунктами 17, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до пунктів 20, 21 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

Убачається, що до встановлення квартирного засобу обліку послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, до 01 грудня 2011 року, нарахування оплат здійснювалось відповідно до затверджених норм споживання.

Заборгованність за наданні послуги станом на 01.12.2011року становила 2274,72 грн.

З 01.12.2011 року по 15 серпня 2018 року нарахування здійснювались за показниками водо лічильника. Нараховано за цей період до оплати 3169,33 грн. здійснено оплат на суму 3142,77 грн., тобто на рахунку позивача за цей період наявна переплата в сумі 26,56 грн.

Дана обставина стверджується листами РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" на звернення позивача у 2017-2018 роках, де вказано що загальна заборгованість станом на 15 серпня 2018 року становить 2300,44 грн (а.с.110-118,125-128).

Крім того, вбачається, що оплати здійсненні позивачем на рахунок відповідача у період з 01.12.2011 по серпень 2018 року, зараховувалися як погашення суми заборгованості що утворилась до 01.12.2011, а не на оплату поточних платежів.

За таких обставин, судом безпірно встановлено, що заборгованність у позивача в сумі 2274,72 грн. виникла з 2003 року по грудень 2011 року, проте із позовними вимогами про стягнення цієї заборгованості відповідач до суду не звертався.

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-які докази проте, що сплаченні позивачем платежі з 01.12.2011 по грудень 2018 року за показниками обліку води, сплачені на погашення заборгованості, а не на оплату поточного споживання послугв матеріалах справи відсутні. Зокрема відсутній договір про реструктуризаціюборгу, заява позивача про перерахування коштів на погашення заборгованості, докази визнання боргу позивачем поза межами строку позовної давності, тощо.

За таких обставин у відповідача були відсутні правові підстави для перерахування сплачених поточних платежів на погашення заборгованості, що утворилась у 2011 році.

Ураховуючи обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зобов`язання відовідача здійснити перерахунок оплати за послуги централізованого постачання холодної води за особовим рахунком № НОМЕР_1 , згідно встановленого лічильника обліку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року в оскаржуванній частині залишити без зміни .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 червня 2020 року.

Головуючий :

Судді :