КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року

м. Київ

справа №370/2141/19

провадження №22-ц/824/6893/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 листопада 2019 року /суддя Мазка Н.Б./

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про стягнення заборгованості в сумі 123 655, 89 грн з ОСОБА_1 .

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 11 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 50-53/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, вимоги позову задовольнити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідно до договору від 12.04.2013 р. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. Зазначала, що письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору але й факту передачі грошової суми позичальнику. Позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами, які є складовою частиною кредитного договору. Вказувала на те, що виписка про рух коштів є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів банку, позичальник отримала кредитну картку та користувалась кредитним лімітом. Наголошувала, що заборгованість становить 123 655, 89 грн, а розрахунок надано суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідач ОСОБА_1 отримала ухвалу про відкриття провадження 13.08.2020 р., з відзивом на апеляційну скаргу не зверталась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 12.04.2013 р. підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. /а.с. 7/

Відповідно до анкети, ОСОБА_1 отримано карту «Універсальна», бажаний кредитний ліміт 2500 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем до суду першої інстанції, у ОСОБА_1 наявна заборгованість:

- за кредитом 5583, 13 грн;

- за процентами 380 397, 32 грн;

- нарахована комісія 6 150, 00 грн, разом 392 130, 45 грн;

- заборгованість за кредитом 5583, 13 грн;

- заборгованість за процентами з 12.04.2013 по 29.01.2018 118 072, 76 грн;

- разом до стягнення 123 655, 89 грн.

При цьому, вимогами позову є стягнення 123 655, 89 грн.

Також встановлено, що звертаючись до суду апеляційної інстанції, позивач надає додаткові докази, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції - виписку по рахунку ОСОБА_1 /а.с.62-65/

Обставин, у зв`язку з якими зазначена виписка не була предметом розгляду в суді першої інстанції, апелянт не вказує.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновків, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, про те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); ст.626, 628 ЦК України, про те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; частиною першою ст.638 ЦК України якою встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; ст. 526 ЦК України якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові №342/180/17 від 03.07.2019 року.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Судом вірно встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, та те, що письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору але й факту передачі грошової суми позичальнику, колегія суддів не приймає з огляду на таке.

Відповідно до анкети, ОСОБА_1 отримано карту «Універсальна», бажаний кредитний ліміт 2500 грн.

Належних та допустимих доказів щодо становлення такого ліміту, його збільшення та пролонгації дій картки, позивачем не надано.

Розрахунок заборгованості, наданий до суду першої інстанції /а.с.5-6/ не є первинним бухгалтерським документом, на підтверджує видачу кредитних коштів та їх використання, більш того, містить суперечливі висновки щодо сум боргу.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем до суду першої інстанції, у ОСОБА_1 наявна заборгованість:

- за кредитом 5583, 13 грн;

- за процентами 380 397, 32 грн;

- нарахована комісія 6 150, 00 грн, разом 392 130, 45 грн;

- заборгованість за кредитом 5583, 13 грн;

- заборгованість за процентами з 12.04.2013 по 29.01.2018 118 072, 76 грн;

- разом до стягнення 123 655, 89 грн.

При цьому, вимогами позову є стягнення 123 655, 89 грн. /а.с. 6/

Окрім того, відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянтом причин, що об`єктивно не залежали від нього, для подання нових доказів до суду апеляційної інстанції, не вказано, у зв`язку з чим відсутні підстави для прийняття нових доказів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, а саме виписки по рахунку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 листопада 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: