Справа №173/521/20
Провадження №2/173/448/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: представника позивача адвоката Романовської Т.М.

Представника відповідача - Задьори А.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першотравенського старостинського округу Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади і Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай)

В С Т А Н О В И В :

20.03.2020 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача Першотравенського старостинського округу Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади.

23.03.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 14травня 2020 року.

31.03.2020 року позивачем надана уточнена позовна заява.

14.05.2020 року проведене підготовче судове засідання, залучено до у часті в розгляді справи в якості співвідповідача Верхньодніпровську міську раду Дніпропетровської області. Справа призначена до судового розгляду на 01.06.2020 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст.. 43, 44, 49 ЦПК України.

01.06.2020 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП ім. Шевченко, розміром 6.35 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, на місцевості, що розташована на території Верхньодніпровської міської ради (колишня Першотравенська сільська рада) Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 1987 року по 1995 року він був членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка, яке знаходилось на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

У 1995 році землі КСП «Шевченко» були розпайовані відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність підприємствам та організаціям»

Таким чином на час розпаювання земель він працював та був членом КСП ім. Шевченко.

Відповідно до довідки, наданої відділом у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 16.03.2020 року він значиться у списках до Державного ату на право колективної власності на землю КСП ім. Шевченко Верхньодніпровського району Дніпропетровській області від 03.04.1995 року під номером 236, але не значиться у книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються членам КСП ім. Шевченка Верхньодніпровського району Дніпропетровській області . Сертифікат на ім`я ОСОБА_1 , не видавався. Середній розмір земельної частки (паю), який перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка складає 6.35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Відсутність сертифікату унеможливлює процедуру виділення ОСОБА_1 , земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшого отримання державного акту про право приватної власності на землю, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, давши пояснення, фактично установлені матеріалами справи.

Представник відповідача Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, виходячи з того, що позивач був членом КСП ім. Шевченка на час розпаювання земель господарства.

Представник відповідача Першотравенського старостинського округу Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

З наданої позивачем трудової книжки НОМЕР_1 судом встановлено, що позивач з 10.02.1987 року був прийнятий в члени КСП ім. Шевченка, де працював скотником потім був переведений трактористом та працював до 30.07.1995 року.

Також судом встановлено, що паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка проводилось у березні 1995 році. Державний акт серії ДП на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка виданий 03 квітня 1995 року, що підтверджується повідомленням відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. та копією Державного акту про право колективної власності на землю, виданого КСП ім. Шевченка.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як вбачається з повідомлення відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 16.03.2020 року № 29-4-0.20-67/103-20 позивач значиться у списку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Шевченка від 03.04.1995 року Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області під номером 236. Але не значиться у книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються членам КСП ім. Шевченко Верхньодніпровського району Дніпропетровській області. Сертифікат на ім`я ОСОБА_1 , не видавався. Середній розмір земельної частки (паю), який перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка складає 6.35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) .

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

З наданих суду документів встановлено, що на час видачі КСП ім. Шевченка державного акту на право колективної власності на землю позивач був членом КСП ім. Шевченка, що підтверджується даними трудової книжки, виданої на ім`я позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.

Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» - Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до ч.1,2 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Записи в трудовій книжці позивача вказують на те, що позивач був прийнятий в члени КСП ім. Шевченко 10.02.1987 року та був членом цього господарства до 30.07.1995 року.

Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що членство позивача в КСП ім.. Шевченка в період з 1987 року по 30.07.1995 рік знайшло своє підтвердження, наданими позивачем доказами, а саме записами в трудовій книжці колгоспника, яка містить найменування господарства, його печатку, підпис керівника.

Будь-яких доказів на спростування даного факту відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року), сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х "Перехідних положень"Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай).

Згідно із ч. 9 ст. 5 ЗК України (1990р.) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч. 6, ч. 7 ст. 6 цього Кодексу.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 року № 2498-VIII, який набрав чинності 01.01.2019 року, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай), тобто для задоволення позовних вимог.

Оскільки на підставі зібраних у справі доказів судом встановлено, що позивач працював у КСП ім. Шевченка, був членом сільськогосподарського підприємства, а також був включений у список осіб на отримання земельної частки (паю). Саме факт членства позивача у КСП ім. Шевченка є правовою підставою для визначення права позивача на земельну частку (пай), оскільки необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві, а невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом встановлено, що позивач не пропустив строк звернення до суду через те, що дізнався про свої порушені права лише у 2019 році, а тому порушене право підлягає захисту .

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, мотивованими, а тому за позивачем слід визнати право на земельну частку (пай), в розмірі 6.35 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області (колишня Першотравенська сільська рада) згідно Державного Акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка серія ДП б/н, виданого 03 квітня 1995року.

Понесені судові витрати по сплаті с удового збору в сумі 840 грн. 80 коп., суд вважає за можливе покласти на позивача, оскільки не вини відповідача у порушенні прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 , ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Першотравенського старостинського округу Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади і Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , право на земельну частку (пай), в розмірі 6.35 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області (колишня Першотравенська сільська рада) згідно Державного Акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка серія ДП б/н, виданого 03 квітня 1995 року.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 840.20 грн., покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 12.06.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 12.06.2020 року

Дата набрання законної сили: 14.07.2020 року