Справа №489/2698/19
Провадження №2/489/236/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Середою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, третя особа Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просила суд: визнати з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 по Ѕ частки за кожним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 є дідусем її неповнолітніх дітей, який купив спірну квартиру на підставі договору купівлі продажу від 24.01.2002 року, посвідчений Українською біржею нерухомості та зареєстрований в ММБТІ 12.09.2002 року за № 16335. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 . Вона, в інтересах неповнолітніх дітей звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 . Їй було відмовлено, оскільки відсутні відомості в Департаменті з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про зареєстрованих зі спадкодавцем осіб, на момент його смерті та неможливо встановити коло спадкоємців, які на час відкриття спадщини були зареєстровані разом з померлим.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_4 являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Українською біржею нерухомості від 24.01.2002 за № 668. Закону України "Про товарну біржу", який діяв на момент купівлі спірної квартири підтверджував, що договір купівлі - продажу міг свідчити про право власності на житло. При цьому, всі учасники угоди повинні були дотримуватися всіх вимог ст. 15 вищевказаного Закону. Хоча в Законі України "Про товарну біржу" було зазначено, що завірення угоди у нотаріуса під час купівлі квартири є не обов`язковим, Цивільний кодекс УРСР, який діяв в Україні до 2004 року, зокрема ст. 227 УК УРСР свідчила, що договір купівлі - продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Відступ від цієї вимоги автоматично робить угоду недійсною. Тому, позивачці спочатку необхідно довести, що ОСОБА_4 являється власником квартири. Крім того, у звіті № 110/04-19 про незалежну оцінку спірної квартири значиться власником ОСОБА_4 , а у додатку № 1 до вказаного звіту власником значиться ОСОБА_5 . Позивачка в своєму позові не зазначає, чому саме вона не звернулася до нотаріальної контори з заявою про відмові від спадщини на користь своїх дітей або з заявою про прийняття спадщини.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Раніше квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.12.2001 року.

24 січня 2002 року на Українській біржі нерухомості між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_4 з другої сторони укладено договір № 668 купівлі продажу квартири. Відповідно до якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано в КП ММБТІ 12.03.2002 року за реєстровим № 16335, що підтверджується довідкою з КП ММБТІ від 01.10.2019 за вих. № 2314.

Договір купівлі-продажу вказаної частки житлового будинку підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло.

На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у червні 2002 році, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_7 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 29.08.2018 року.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним сином ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідним сином ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 .

05 березня 2019 року до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіної О.Г. звернувся представник спадкоємиці ОСОБА_1 ОСОБА_10 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г. 05 березня 2019 року за вих. № 44/01-16, надано роз`яснення чинного законодавства стосовно оформлення спадкових справ», відповідно до якого відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , у зв`язку з неможливістю встановити місце відкриття спадщини, так як за даними довідки з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради відсутня інформація про реєстрацію місця проживання спадкодавця та не можливо встановити коло спадкоємців, які на час відкриття спадщини були зареєстровані разом з померлим.

Відповідно до довідки з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 24.10.2018 року за вих. № 19.02.02.10/13593/18, відсутня інформація про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та про зареєстрованих осіб разом з ним на момент смерті.

Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованої 22.07.2019 та від 27.05.2019 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилася.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина.

Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з паспорту позивача серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 30.10.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Судом визнається доведеною належність квартири АДРЕСА_1 померлій особі на момент смерті. Відсутність його реєстрації сама по собі не призводить до припинення права власності. Також визнається доведеним факт реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивачі вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (невизнаного) права, оскільки позбавлені правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, третя особа Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , які проживають за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «05» червня 2020 року.