КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 757/1213/18-ц Головуючий у суді першої інстанції - Соколов О.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8454/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

19 червня 2020 року суддя Київського апеляційного суду Оніщук М.І., перевіривши відповідність вимогам ст. ст. 352-356 ЦПК України апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Мірошніченка Анатолія Миколайовича про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2018 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Матеріали справи разом із апеляційною скаргою надійшли до суду апеляційної інстанції 13.05.2020 (а.с. 17).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.05.2020 апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2018 залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків терміном 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали.

У зазначеній ухвалі, серед іншого, вказувалось, що матеріали поданої апеляційної скарги не відповідають вимогам, встановленим ст. 356 ЦПК України, а саме: в апеляційній скарзі має бути зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції. А також надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору (а.с. 19-20).

Так, на виконання вимог ухвали від 19.05.2020, 03.06.2020 ОСОБА_1 надіслав на адресу Київського апеляційного суду заяву про усунення недоліків.

Разом з тим, недоліки зазначені в ухвалі від 19.05.2020 виконанні лише частково, оскільки документи на які посилався апелянт, як на підставу звільнення від сплати судового збору відсутні в матеріалах справи, що унеможливлювало вирішення питання про звільнення скаржника від сплати судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.06.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено та повторно надано строк для усунення недоліків, а саме - сплати судового збору або ж надання обґрунтованої заяви про звільнення від сплати судового збору з поданням відповідних підтверджуючих документів.

Копія ухвали від 04.06.2020 була отримана апелянтом 09.06.2020, про що свідчить відповідна відмітка на зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 30).

17.06.2020 до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали від 04.06.2020 до якої долучено копію довідки з Головного управління ПФУ в Черкаській області від 25.06.2019. Проте даний документ не може бути підставою для звільнення від сплати судового збору з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

- розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік;

- позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або:

- предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Також, частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмірі судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Крім того, довідка на яку посилається апелянт як на підставу про звільнення від сплати судового збору відображає доходи апелянта з червня 2018 по лютий 2019.

Жодних інших документів, які б об'єктивно відображали майновий стан скаржника, останнім не подано.

Таким чином, лише на підставі поданої довідки суд позбавлений можливості оцінити майновий стан скаржника за попередній календарний рік, та, зокрема, визначити чи перевищує розмір судового збору 5 відсотків розміру річного доходу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Між тим, згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України», нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Як передбачено вимогами ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, як неодноразово наголошував в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства та беручи до уваги ті обставини, що апелянт не реалізував своїх процесуальних обов`язків належним чином, в той час як суд здійснив всі можливі спроби для його повідомлення про наявність відповідної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, суд приходить до висновку, що у встановлений строк апелянтом не усунуто недоліків, вказаних в ухвалі від 04.06.2020.

Також, слід наголосити, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (ч. 7 ст.185 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи те, що без усунення вказаних недоліків суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття апеляційного провадження та виходячи з вимог ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути її заявнику.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Мірошніченка Анатолія Миколайовича про відшкодування майнової (матеріальної) шкоди - вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з для її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук