Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
03.06.2020 394/876/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2020 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого судді: Партоліної І.П.
при секретарі: Довгій С. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його розподілу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя,-
Позивач з врахуванням уточнених позовних вимог звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання майна спільною сумісною власністю та його розподілу з тих підстав, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005 року, за час якого за спільні кошти позивача та відповідача внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету придбали майно. Позивач вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю, а так як шлюбний договір сторони не укладали та будь-яких домовленостей про зміну розміру часток майна не погоджували, вважає, що дане нерухоме майно підлягає поділу між ними в рівних частках. Добровільно вирішити це питання з відповідачем позивач не може, що і спонукало її звернутись до суду.
І за таких обставин позивач просить суд:
- Визнати майно житловий будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку площею 400,00 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,
автомобіль «TOYOTA» Landcruiser 120, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску;
автомобіль «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2000 року випуску,
автомобіль «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску,
грошові кошти на рахунку «Депозит Плюс» у розмірі 128 342,78 гривень на рахунку НОМЕР_4 в КФ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ОКПО 14360570,
грошові кошти на рахунку «Депозит Плюс» у розмірі 100 000,00 гривень на рахунку НОМЕР_5 в КФ «Приватбанк», МФО 305299, ОКПО 14360570,
грошові кошти на рахунку «Стандарт» у розмірі 11 000,00 доларів США ( 291456,00 гривень по курсу НБУ) на рахунку НОМЕР_6 в КФ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ОКПО 14360570;
грошові кошти у розмірі 1 000,00 гривень на рахунку НОМЕР_7 в КФ КБ «Приватбанк» МФО 305299, ОКПО 14360570,
об`єктом спільної сумісної власності подружжя;
- Визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого та другого поверхів, тамбура, літньої кухні, гаража, сарая, убиральні, колодязя, огорожі, погреба, тамбура;
- Визнати за позивачем право власності на 1/2 частку будівлі магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого поверху, ганку;
- Визнати за позивачем право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 400,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача вартість 1/2 частки автомобіля «TOYOTA» Landcruiser 120, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, в розмірі 272376 грн., залишивши автомобіль у власності відповідача;
- Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача вартість 1/2 частки автомобіля «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, в розмірі 160122,75 грн., залишивши автомобіль у власності відповідача;
- Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 1/2 частку грошових коштів на рахунку «Депозит Плюс» у розмірі 128 342,78 гривень на рахунку НОМЕР_4 в КФ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ОКПО 14360570, грошових коштів на рахунку «Депозит Плюс» у розмірі 100 000,00 гривень на рахунку НОМЕР_5 в КФ «Приватбанк», МФО 305299, ОКПО 14360570, грошових коштів на рахунку «Стандарт» у розмірі 11 000,00 доларів США ( 291456,00 гривень по курсу НБУ) гривень на рахунку НОМЕР_6 в КФ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ОКПО 14360570; грошових коштів у розмірі 1 000,00 гривень на рахунку НОМЕР_7 в КФ КБ «Приватбанк» МФО 305299, ОКПО 14360570.
-Визнати за позивачем право особистої власності на житловий будинок з нежитловим приміщенням магазину по АДРЕСА_2 .
Відповідач з врахуванням неодноразових уточнень подав до суду зустрічний позов до позивача, в якому просив:
- Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_3 ;
Визнати удаваними в частині покупця:
-договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 13.11.2014 року, що укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як продавцями з однієї сторони та ОСОБА_6 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тереховою С.В. встановивши дійсним покупцем за договором ОСОБА_1 ;
-договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , що укладений між ОСОБА_7 з однієї строни як продавцем та ОСОБА_6 як покупцем від 21.09.2017 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тітаренко Н.В., встановивши дійсним покупцем за договором ОСОБА_1 ;
-договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 05.09.2017 року, що посвідчений приватним нотаріусом Степаненко Р.Г. Новоархангельського районного нотаріального округу, встановивши дійсним покупцем за договором ОСОБА_1 .
В ході поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на:
-житловий будинок з нежитловим приміщенням магазину в АДРЕСА_2 .
-житловий будинок в АДРЕСА_6
-автомобіль «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2000 року випуску.
-автомобіль «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску.
В ході поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на паєнагромадження в житлово-будівельному кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 -8» на придбання квартири АДРЕСА_7 , квартири АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_4 , житлового будинку АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_1 на його користь різницю у вартості спільно нажитого майна в сумі 751836,50 грн.
Свої зустрічні вимоги відповідач мотивував тим, що за час перебування у шлюбі із позивачем було набуто у власність три квартири у м.Кропивницькому, земельну ділянку по АДРЕСА_2 , житловий будинок по АДРЕСА_1 .
За час спільного проживання однією сім`єю було забудовано житловий будинок з нежитловим приміщенням магазину по АДРЕСА_2 , житловий будинок в АДРЕСА_6 та придбано автомобілі «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_3 та «TOYOTA» Landcruiser 120, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Фактично все майно було придбане за його зароблені кошти, оскільки позивач була оформлена підприємцем лише формально, а всією господарською діяльністю, у СТО та магазинах він займався особисто зі своїми працівниками.
При зверненні до адвоката та перевіривши дані реєстрів прав власності було встановлено, що дві квартири у м.Кропивницькому позивач оформила на свою дочку від попереднього шлюбу ОСОБА_6 за спільні кошти, які він надавав позивачу.
Нерухомість у ЖБК «Капучіно», а саме на квартиру АДРЕСА_7 позивач не встигла зареєструвати на ОСОБА_6 , а лише звернулась до державного реєстратора з можливістю замінити власника квартири із себе на доньку, хоча саме позивач повністю сплатила кошти за пайовий внесок.
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент придбання квартир мала повних 20 років, навчалась у ВНЗ на платній основі, за навчання якої сплачувала ОСОБА_1 за кошти, які відповідач їй надавав, а тому не могла мати таких коштів та заробітку, які б дозволили їй придбати нерухомість на таку значну суму.
На придбання будинку по АДРЕСА_1 кошти на його придбання були отримані позивачем з місця зберігання ним коштів у його житловому будинку і оформлено купівлю будинку на пристарілу матір позивача. Згоди на розпорядження коштами він позивачу не надавав, і тому остання оформила спільне сумісне майно на третіх осіб з метою уникнення поділу майна подружжя, а тому такі угоди в частині визначення покупців є удаваними.
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2018 року було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя та об`єднано з первісним позовом.
За клопотанням представника позивача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2018 року було призначено авто товарознавчу експертизу та провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2019 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2019 року ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до розгляду.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові, вимоги зустрічного позову не визнала і суду пояснила, що із відповідачем вона почала проживати у с.Тишківці Добровеличківського району із 2003 року по 2010 рік, а шлюб зареєстрували у 2005 році і у 2018 році розлучились.
Будівництво будинку та магазину у смт Новоархангельську почали будувати у 2004 році за спільні кошти та кошти, які надавали їм родичі, і у 2008 році будівництво було закінчене. У серпні 2010 року вони переїхали у новобудову.
Вона є підприємцем із 2001 року, кошти від підприємницької діяльності надавала відповідачу, а він ними розпоряджався.
Вона приймала участь у будівництві, привозила будівельні матеріали і, доглядаючи за малолітніми дітьми, не припиняла виконувати різну роботу по будівництву.
Спірні автомобілі по її вимогам придбані у період шлюбу і за спільні кошти.
Автомобіль Тойоту відповідач перереєстрував на іншого власника без її відома, однак всі автомобілі в теперішній час перебувають у користуванні відповідача.
За які кошти придбана нерухомість її дочкою та матір`ю їй невідомо і всі кошти , які були розміщені на депозитах є їх спільною сумісною власністю.
Будинок по АДРЕСА_2 був нею придбаний ще до шлюбу , у 2002 році вже був діючим і тому просить визнати це майно її особистою власністю.
У 2003 році він придбав у ОСОБА_9 старий будинок за 3000 доларів США, почав будівництво без дозвільних документів та в подальшому на нього було накладено штраф за самовільне будівництво.
Все будівництво він здійснював за власні кошти, мав значні доходи, про що свідчать дані податкової декларації. Із позивачем не мав спільного бюджету.
Будівництво по АДРЕСА_3 було закінчено повністю із внутрішніми роботами весною-літом 2005 року, магазин вже працював і він разом із позивачем та дітьми переїхали на проживання у 2010 році.
На ряд запитань відповідач пояснив, що правовстановлюючі документи на будинок у с.Солдатському Новоархангельського району у нього відсутні, так як їх викрала позивач.
Кошти на спірних депозитних рахунках, які були покладені ним, належать його братові, який йому надав .
Суму різниці у вартості спільного майна відповідач визначив як суму різниці вартості нерухомості, яка була придбана на третіх осіб та всього майна, що підлягає поділу.
Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він приймав участь у будівництві першого магазину у ОСОБА_2 у смт Новоархангельську у 2001 році, а його брат будував будинок у с.Тишківці, Наталія ще проживала із першим чоловіком і вона ніякої участі у будівництві не приймала, йому кошти за виконані роботи платив ОСОБА_2 через бригадира.
На запитання представника позивача щодо адреси будівництва повідомив, що вона йому невідома і на уточнююче запитання пояснив, що це перший магазин, який будувався напроти через дорогу від теперішнього магазину.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що чітко коли саме здійснювали будівництво продуктового магазину разом із житловим будинком він не пам`ятає, однак будівельні роботи проводились посезонно приблизно у 2002-2003 роках.Він будував стіни та дах, перший поверх магазину і житлового будинку та гаражі по АДРЕСА_6 до закінчення будівництва.
За виконані роботи розраховувався ОСОБА_2 та давав всі вказівки, ОСОБА_12 ніяких будівельних матеріалів не привозила і участі у будівництві не приймала.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснив що у 2000 році по АДРЕСА_1 була хатина його бабусі і на прохання ОСОБА_2 , останньому вона була продана.
На запитання пояснив, що чи здійснювалось оформлення купівлі-продажу будинку йому невідомо і зі слів покійного його батька, який займався продажем, хатина була продана за 3000 доларів США по курсу на той період часу.
Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він приймав участь у будівництві двоповерхового будинку по АДРЕСА_1 у 2001-2003 роках і будівництво закінчили приблизно у 2003 році. За всі роботи розраховувався ОСОБА_15 , ОСОБА_12 він жодного разу не бачив.
Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що в період коли сторони ще не були одружені, ОСОБА_15 просив його допомоги по будівництву ще у старому будинку, де потім були запчастини та перукарня. У с.Тишківці він також допомагав по будівництву, однак в яких роках та за якою адресою він не пам`ятає. За всі роботи із ним проводив розрахунок ОСОБА_17 .
На запитання представника позивача свідок повідомив, що у с.Тишківці близько 2000-2005 роках стояв двоповерховий будинок без даху, на першому поверсі працював магазин. На той час сторони мали спільну дитину віком близько 1-2 років і ОСОБА_12 проживала на іншій вулиці у с.Тишківці АДРЕСА_9
У смт Новоархангельську сторони жили по об`їздній дорозі, біля заготівельного пункту.
Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона є колишньою дружиною відповідача і під час їхнього добровільного поділу майна до вересня 2003 року їй залишилась половина їх спільного житлового будинку та магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ОСОБА_17 залишився магазин продуктів,запчастин та парфум із товаром на суму близько 300000 грн. Крім того у нього залишились автомобілі-Форд грузовий, Віто, два ОСОБА_19 та причепи.
Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що він приймав участь у будівництві по ОСОБА_21 63 в період із 2003 року по 2007 рік включно і точний час закінчення будівництва був у 2007 році.
Всі розрахунки по будівництву проводив ОСОБА_15 , ОСОБА_12 участі у будівництві не приймала, бригаду будівельників не годувала, хлопці харчувались самостійно.
Пам`ятає, що будівництво проводилось одночасно як у Новоархангельську, так і у с.Тишківці і магазин працював.
На запитання представника позивача пояснив, що сторони переїхали проживати до АДРЕСА_6 на АДРЕСА_10 .Сурженка 63 восени 2007 року.
Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що їй відомо, що будинок по АДРЕСА_1 почав будуватись у 2001 році, у його будівництві приймав участь її чоловік. Вона готувала їсти будівельникам і будинок був побудований приблизно у 2004 році. За всі роботи розраховувався ОСОБА_2 .
Вислухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами докази на підтвердження та спростування заявлених вимог за первісним та зустрічним позовами, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі, та дійшов до наступних висновків.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 01.10.2005 року, який зареєстрований у Тишківській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області, про що свідчить копія відповідного свідоцтва про шлюб.
Сторони мають трьох дітей ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відповідно до рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградськогї області від 06.02.2018 року шлюб між сторонами розірваний і рішення набрало законної сили 13.03.2018 року.
Згідно вказаного рішення фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено із вересня 2016 року, про що було зазначено у позовній заяві, яка була подана ОСОБА_1 та визнано відповідачем ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 68 СК передбачається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно вимог частин 1, 2, 4, 5 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Згідно вимог ч. 6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.
Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:
1) час набуття майна;
2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
В судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу 26 травня 2010 року на ім`я ОСОБА_2 було видано Свідоцтво на право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого та другого поверхів, тамбура, літньої кухні, гаража, сарая, убиральні, колодязя, огорожі, погреба, тамбура, яке зареєстроване в Ульянівському комунальному міжміському БТІ 26.05.2010 року за № 3608/14.
26 травня 2010 року на ім`я ОСОБА_2 було видано Свідоцтво на право власності на будівлю магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого поверху, ганку, яке зареєстроване в Ульянівському комунальному міжміському БТІ 26.05.2010 року за № 24/М.
ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 400,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення магазину, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР № 029213 від 22 травня 2007 року .
Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру МВС України в Кіровоградській області на ім`я ОСОБА_2 були зареєстровані транспортні засоби, а саме:
- 27.03.2010 року автомобіль «TOYOTA» Landcruiser 120, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який 02.08.2017 року був перереєстрований на нового власника за договором купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 7142;
- 28.02.2006 року автомобіль «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2000 року випуску.
Згідно копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 автомобіль автомобіль «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2000 року випуску зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Відповідно до копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 06.06.2012 року за ОСОБА_1 зареєстрований автомобіль «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску.
31 серпня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 було видано Свідоцтво на право власності на приміщення магазину продовольчих товарів, який розташований в АДРЕСА_2 , який складається з будівлі та 1 споруди, яке зареєстроване в Ульянівському міжміському БТІ 31.08.2009 року за № 942/18.
При укладенні даного договору, ОСОБА_2 надав письмову згоду другого з подружжя на укладання вказаного договору у відповідності до вимог норми ст. 65 Сімейного кодексу України, яка констатує право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).
Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, суд встановлює обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовує джерело та час його придбання.
Відповідно до частини другої статті 331ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.
Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15.
За змістом частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди увідповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.
Відповідно до статті 372ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Тому за таких обставин житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та будівля магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуто сторонами під час зареєстрованого шлюбу та наявності шлюбних відносин і підлягає поділу.
Матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка площею 400,00 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії КР № 029213 виданого 22 травня 2007 року, цільове призначення-розміщення магазину.
У період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка/який використала(в) своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.
Відповідно до положень статей 81, 116 Земельного Кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.
Таким чином, вищевказана земельна ділянка була особистою приватною власністю ОСОБА_2 .
Оскільки на зазначеній земельній ділянці розміщена будівля магазину і остання підлягає поділу, тому у відповідності до вимог ст.120 ЗК України до іншої сторони переходить право власності вказаної земельної ділянки у розмірі частки права власності у спільному майні будівлі магазину.
Крім того, судом встановлено, що 13.11.2014 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавці) та ОСОБА_6 ( покупець) був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тєрєховою С.В. та який внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 13.11.2014 року номер запису про право власності- 7680010.
21.09.2017 року між ОСОБА_7 (продавцем) та ОСОБА_6 ( покупець) був укладений договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_5 , який посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тітаренко Н.В. та який внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 21.09.2017 року номер запису про право власності- 22459192.
05.09.2017 року між ОСОБА_26 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець) був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку по АДРЕСА_11 , який посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Степаненко Р.Г. за реєстровим № 1446.
За загальним правилом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Відповідно до роз`яснень п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК ) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.
Оскільки у даному випадку заперечень відповідачем не ставилось щодо того, щодо договори купівлі-продажу були вчинені сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, в розумінні вимог ст.235 ЦК України, тому правові підстави для задоволення таких вимог відсутні.
Письмові пояснення третіх осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в яких викладена позиція останніх, ніяким чином не підтверджують ту обставину, що покупцем по відповідним угодам виступала ОСОБА_1 і дані особи у поясненнях зазначили, що жодних претензій до виконання договорів купівлі-продажу покупцями не мають.
За клопотанням представника позивача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2018 року було призначено автотоварознавчу експертизу, в якій було запропоновано відповідачу надати можливість експерту для проведення експертизи вартості спірних автомобілів та зазначено, що у разі ненадання автомобілів для огляду дозволити експерту провести експертизу без огляду транспортних засобів.
Згідно висновку експерта № 180 від 10.01.2019 року було визначено середню ринкову ціну автомобілів, оскільки транспортні засоби не були надані відповідачем для огляду.
Так, по висновку було встановлено вартість автомобіля «MERSEDES-BENZ», НОМЕР_10 CDI з об`ємом двигуна 2148 куб.см 2000 року випуску станом на момент проведення експертизи становить 182224,20 грн; автомобіля «MERSEDES-BENZ» Sprinter 315 CDI- 320245,50 грн; автомобіля «TOYOTA» Landcruiser 120, Prado 4.0iV6 5dr( НОМЕР_11 )Limited 5AT-544752 грн.
Тому при поділі неподільної речі одному із співвласників підлягає присудження компенсації половини вартості майна.
Відповідно до договору про сплату внесків у ЖБК «Капучіно-8» від 17.03.2017 року ОСОБА_1 23.03.2017 року сплатила до ЖБК внесок в сумі 788736, 50 грн. про вступ до асоційованих членів ЖБК та для оплати вартості будівництва об`єкту нерухомості, а саме житлового будинку по АДРЕСА_12 .
Даний внесок здійснено позивачем після припинення фактичних шлюбних відносин, а тому внесені кошти є її особистою власністю у відповідності до вимог ч.6 ст.57 СК України та поділу не підлягають.
Згідно інформації наданої ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 були укладені договори депозитів, а саме:
- на період з 29.12.2016 року на 12 місяців в сумі 100000 грн. на рахунок № НОМЕР_5 ;
- послуга Стандарт Безподатковий 6 місяців від 27.05.2017 року в сумі 1000 грн. на рахунок № НОМЕР_7 .
Оскільки дані договори були укладені ОСОБА_2 за час окремого проживання із позивачем у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, тому кошти внесені на депозитиє його особистою власністю у відповідності до вимог ч.6 ст.57 СК України та поділу не підлягають.
Також сторонами належними та допустимими доказами не доведено заявлені вимоги в частині визнання майна особистою власністю та не спростовано вимог презумпції право спільної сумісної власності подружжя, тому правові підстави для задоволення таких вимог відсутні.
На підтвердження своєї позиції щодо придбання майна за власні кошти ОСОБА_2 надано до суду інформацію про його доходи. Однак відповідачем чітко не зазначено та не доведено належними та допустимими доказами їх використання на придбання спірного майна та конкретизації сум витрат.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом також встановлено і сторонами не заперечується, що автомобіль Тойота був відчуджений.
Згідно роз`яснень п.30 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об`єктом права йог спільно сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або
приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідачем не доведено обставин, що кошти від продажу автомобіля були витрачені відповідачем на потреби сім`ї та в її інтересах і тому на користь позивач до стягнення підлягає половина вартості спірного майна, оскільки один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя половину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.
Крім того, судом встановлено, що відчудження авто відбулось після припинення фактичних шлюбних відносин.
Статтею 68 СК передбачається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
При цьому, у відповідності до вимог ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм прав, викладених у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 року по справі № 404/1515/16-ц ( провадження № 61-8518 св18), від 18.04.2018 року по справі № 180/254/15-ц ( провадження № 61-5231св18).
Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за недоведеністю.
Оскільки позивачем сплачено судовий збір було лише в сумі 640 грн.00 коп., відповідач звільнений від сплати судового збору, як особа що має інвалідність, тому із позивача підлягає до стягнення сума на користь держави в частині ціни позову щодо вимог, які не підлягають до задоволення в сумі 2063 грн. 83 коп.( 2703,83(1 % від суми 270382,89 грн)- 640).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 372 ЦК України, ст.ст.57, 60, 63, 65,68, 69, 70 СК України, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,-
Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його розподілу задовольнити частково. Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі, а саме:
-житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_11 ,
- будівлю магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_11 ;
- автомобіль «TOYOTA» Landcruiser 120, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску;
-автомобіль «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2000 року випуску;
-автомобіль «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_11 , який складається з частини першого та другого поверхів, тамбура, літньої кухні, гаража, сарая, убиральні, колодязя, огорожі, погреба, тамбура, припинивши право спільної сумісної власності.
Залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_11 , який складається з частини першого та другого поверхів, тамбура, літньої кухні, гаража, сарая, убиральні, колодязя, огорожі, погреба, тамбура.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будівлі магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_11 , який складається з частини першого поверху, ганку, припинивши право спільної сумісної власності.
Залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частку будівлі магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_11 , який складається з частини першого поверху, ганку.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 400,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_11 .
Залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частку земельної ділянки площею 400,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_11 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна подружжя, а саме автомобіля «TOYOTA» Landcruiser 120, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, в розмірі 272376 грн.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна подружжя, а саме автомобіля «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, в розмірі 160122 грн.75 коп.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «MERSEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, припинивши право спільної сумісної власності.
В іншій частині вимог первісного позову відмовити.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2063 грн. 83 коп.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядку визначеному ст. 354,355 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання с.Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області ( фактичне проживання - АДРЕСА_11 , ідентифікаційний код НОМЕР_13 .

Відповідач:ОСОБА_15 , місце проживання АДРЕСА_11 , ідентифікаційний код НОМЕР_14 .

Третя особи: ОСОБА_6 , місце проживанняс. АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_15 ;

ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_13 , ідентифікаційний код НОМЕР_16 ;

ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_13 , ідентифікаційний код НОМЕР_17 ;

ОСОБА_5 , місце проживання АДРЕСА_13 , ідентифікаційний код НОМЕР_18 ;

ОСОБА_7 , місце проживання АДРЕСА_14 ;

ОСОБА_8 , місце проживання АДРЕСА_11 .

Повний текст рішення суду складено 12 червня 2020 року.

Суддя: