ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 серпня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3759/19

Головуючий у першій інстанції Пантелієнко В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/933/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Бобрової І.О.,

суддів Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря Позняк О.М.,

учасники справи:

перший заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області,

позивач Лосинівська селищна рада Ніжинського району Чернігівської області,

відповідачі Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 ,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне підприємство «Агропрогрес»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 червня 2020 року про закриття провадження у справі за позовом першого заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу та договору оренди,

місце постановлення судом першої інстанції ухвали м. Ніжин,

дата складення судом першої інстанції повного тексту ухвали 17.06.2020 ,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року перший заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури звернувся в інтересах Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 , в якому просив визнати незаконним наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 01.08.2016 №25-11721/14-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , від 01.08.2016 про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0024, площею 56,9905 га, розташованої на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області (зареєстрований в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно 08.09.2016), стягнути з відповідачів на свою користь 3842 грн судового збору.

Позовну заяву мотивовано тим, що під час вивчення стану додержання вимог земельного законодавства при розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення на території Ніжинського району, прокуратурою встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.11.2015 №26-5350/20-15-06 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 61 га в оренду, розташованої на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області. Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 01.08.2016 №25-11721/14-16-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства та надано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку площею 56,9905 га, кадастровий номер :13:001:0024 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 7 років на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області. 01.08.2016 між ОСОБА_1 та ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.09.2016. В цей же день - 08.09.2016 - ОСОБА_1 передав зазначену земельну ділянку в суборенду ПП «Агропрогрес». Прокурор вважає, що вказані накази прийнято з порушенням вимог ЗК України та Закону України «Про фермерське господарство». Зазначає, що ОСОБА_1 є засновником ФГ «Роїщанське», яке створив до прийняття наказу про надання дозволу на розробку технічної документації по спірній земельній ділянці, тому додаткове отримання земель для ведення фермерського господарства могло здійснюватися виключно за результатами земельних торгів. Також прокурор посилався на те, що позивачу вже виділялися земельні ділянки для ведення фермерського господарства, що суперечить вимогам ЗК України, згідно яких право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 червня 2020 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження її розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Прокурор наполягає на тому, що справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, зважаючи на те, що ОСОБА_1 Фермерське господарство «Роїщанське» зареєстровано 02.11.2015, а наказ про надання дозволу на розробку проектної документації прийнятий 19.11.2015. Право користування спірною земельною ділянкою у ОСОБА_1 виникло 08.09.2016, тобто вже після створення юридичної особи ФГ «Роїщанське». Враховуючи, що у даному спорі без проведення земельних торгів ОСОБА_1 виділена спірна земельна ділянка із земель державної власності для ведення фермерського господарства, після створення ним такого, прокурор вважає, що спір підлягає розгляду виключно у порядку цивільного судочинства, що підтверджено правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у справах №376/331/16-ц, 525/1225/15-ц, 922/614/19.

У відзиві на апеляційну скаргу першого заступника керівника Ніжинської міськрайонної прокуратури Чернігівської області відповідач Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без мін. Відповідач вважає, що судом вірно з`ясовано всі обставини справи та надано їм вірну оцінку. На думку відповідача вимога щодо визнання недійсним оспорюваного наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 01.08.2026 № 25-11721/14-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» має розглядатися за нормами КАС України, оскільки при прийнятті вказаного наказу управління діяло як суб`єкт владних повноважень. Спір щодо визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між управлінням та ОСОБА_1 має розглядатися за нормами ГПК України, оскільки предметом договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, передана для фермерського господарства. Тобто відповідачем у даному випадку є не фізична особа, а фермерське господарство, для створення якого отримувала фізична особа в користування земельні ділянки. В даному випадку це Фермерське господарство «Роїщанське», засновником якого є ОСОБА_1 .

Інші учасники справи своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду від 17.06.2020 не відповідає.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, посилаючись на п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, зазначив, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки ОСОБА_1 створено ФГ «Роїщанське», яке є самостійною юридичною особою, і його спір з іншими юридичними особами, органами, має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів не може погодитися із зазначеними висновками суду з огляду на наступне.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної і суб`єктної юрисдикції господарських судів та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Таким чином, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів здійснено відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. Крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами, а інші за правилами цивільного судочинства.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 01.08.2016 №25-11721/14-16-СГ ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 56,9905 га із кадастровим номером :13:001:0024, яка розташована на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області для ведення фермерського господарства строком на 7 років.

На виконання зазначеного наказу між ГУ Держгеокадастру у Чернігівської області та ОСОБА_1 укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки площею 56,9905 га з кадастровим номером :13:001:0024, строком на 7 років, який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.09.2016.

Згідно з даними Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 02.11.2015 здійснено державну реєстрацію ФГ «Роїщанське», засновником якого є ОСОБА_1 .

Відповідно до частини другої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Зокрема, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства (частина друга статті 134 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно із ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України державна реєстрація юридичних осіб це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним права власності або користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього, натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини першої статті 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Аналогічні норми викладено у статті 12 Закону України «Про фермерське господарство».

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства, в порядку визначеному законом, на конкурентних основах.

Спори, фермерських господарств, які є юридичними особами, з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Аналізуючи зібрані у справі докази, слід дійти висновку, що ФГ «Роїщанське» не пов`язане зі спірною земельною ділянкою, є самостійною юридичною особою, для створення якого ОСОБА_1 повинен був одержати земельну ділянку до державної реєстрації господарства, тобто до 02.11.2015. Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 отримав у користування земельні ділянки на підставі договорів оренди землі, зареєстрованих 04.02.2015, 02.09.2015, 04.09.2015, 29.09.2015, 26.10.2015.

Із заявою про надання спірної земельної ділянки ФГ «Роїщанське» не зверталось, йому вона не виділялась та в установленому порядку не передавалась.

На підставі договору суборенди від 08.09.2019 спірна земельна ділянка громадянином ОСОБА_1 була передана в суборенду ПП «Агропрогрес», а не ФГ «Роїщанське».

У цій справі, спірна земельна ділянка площею 56,9905 га з кадастровим номером :13:001:0024, яка розташована на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, надана в оренду ОСОБА_1 як громадянину України на підставі договору оренди землі від 01 серпня 2015 року , що укладений між ним та ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області.

Із заявою про надання цієї земельної ділянки ОСОБА_1 звернувся як фізична особа з метою безкоштовного отримання земельної ділянки, а тому ототожнення фізичної особи та фермерського господарства в даних правовідносинах є неправильним.

З огляду на викладене, враховуючи суб`єктний склад сторін у даних правовідносинах, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що за правилами цивільного судочинства необхідно розглядати справи у спорах, у яких без проведення земельних торгів особі виділена друга та кожна наступна земельна ділянка для ведення фермерського господарства, яке вже було створене на земельній ділянці державної/комунальної власності (див. висновки, висловлені у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 619/1680/17 (провадження № 14-83цс19), від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) та у справі № 627/1351/18 (провадження № 14-619цс19)), а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження в цій справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 265 ЦПК України.

Посилання суду першої інстанції та відповідача ГУ Держгеокадастру у Чернігівській обл. на правовий висновок викладений 28.05.2020 в постанові ВС при розгляді справи №344/718/18 є невірним, оскільки він зроблений не у подібних правовідносинах з огляду на отримання стороною в оренду земельної ділянки та передачу її новоствореному фермерському господарству, чого у справі, що розглядається, не відбулося.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі перешкоджає її подальшому провадженню, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381-384, 389,390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області задовольнити.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 червня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови суду складений 05.08.2020.