провадження 2/201/548/2020
УХВАЛА

23 червня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей до їх повноліття, поділ майна подружжя шляхом припинення права спільної сумісної власності на майно і стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 вересня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей до їх повноліття і поділ майна подружжя шляхом припинення права спільної сумісної власності на майно і стягнення грошової компенсації, визнання права власності на спірний автомобіль сторін за відповідачем, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання, розглядаються клопотання, справа по суті не слухалася, виносилися ухвали, спір по суті не вирішено.

В судовому засіданні стало питання про закриття провадження в справі в частині вимог поділ майна подружжя шляхом припинення права спільної сумісної власності на майно і стягнення грошової компенсації, визнання права власності на спірний автомобіль сторін за відповідачем. Суд вважає можливим закриття провадження в справі в цій частині, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, судом з`ясовано, що дійсно позивачем заявлено разом з вимогами про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей вимоги стосовно поділу їх з відповідачем спільного автомобіля шляхом припинення права спільної сумісної власності на цей автомобіль, стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації в певному розмірі і фактично визнання права власності на весь автомобіль в цілому за відповідачем.

Відповідач визнав позов, але не висловив окремої своєї думки стосовно припинення права спільної сумісної власності на цей автомобіль, стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації в певному розмірі і фактично визнання права власності на весь автомобіль в цілому за ним (відповідач визнав позов і погодився самостійно без суду вирішити це питання отже відсутній предмет спору, спору немає). Таким чином визнання позову стосується питання про аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а також про поділ автомобіля і це питання сторони можуть в цьому випадку вирі шити шляхом звернення до нотаріуса і укладення угоди подружжя про вказане майно; на підставі вказаної угоди реєструється вказаний автомобіль, сторони вирішують питання компенсації і інш., а в разі виникнення спору в суд.

Крім того, розгляд спільно питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей і про поділ майна подружжя шляхом припинення права спільної сумісної власності на майно і стягнення грошової компенсації, визнання права власності на автомобіль в цілому утруднить розгляд спільно цих питань в одному провадженні, буде викликати питання оцінки автомобіля та грошової компенсації і проведення для цієї мети експертного дослідження; суд вважає, що це можливо буде викликати клопотання експертів про надання додаткових матеріалів і доказів що призведе до затягування розгляду в справі, а це буде негативно впливати на права неповнолітніх дітей в частині отримання їх матір`ю коштів, аліментів від відповідача на утримання і виховання, лікування та розвиток цих дітей. В такому вигляді питання поділу майна подружжя шляхом припинення права спільної сумісної власності на цей автомобіль, стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації в певному розмірі і визнання права власності на весь автомобіль в цілому за відповідачем потрібно розглядати в окремому провадженні, окремо від позову про стягнення аліментів. Тобто спільний розгляд вказаних вимог є недоцільним і він вже призвів до тривалого розгляду справи.

Судом вказане було роз`яснено стороні позивача і відповідачу відповідно до вимог ЦПК України.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що зазначене не порушує інтереси неповнолітніх дітей сторін (поділ майно стосується лише їх батьків) учасників справи та інших осіб, тому суд вважає можливим провадження по справі в цій частині закрити за відсутністю предмету спору.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, ст. 222, 254, 256, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей до їх повноліття, поділ майна подружжя шляхом припинення права спільної сумісної власності на майно і стягнення грошової компенсації в частині вимог про поділ майна подружжя шляхом припинення права спільної сумісної власності на майно і стягнення грошової компенсації закрити.

Ухвала набрала законної сили 23 червня 2020 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -