Справа № 159/4207/15-ц
Провадження № 4-с/159/2/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської області

в складі: головуючого судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: особи, чиє рішення оскаржується, - ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи - стягувача - адвоката Ільків С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області справу за скаргою ОСОБА_2 як боржника, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка Ігора Сергійовича щодо оцінки майна,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця 29.11.19 р. звернулась до суду із вказаною вище скаргою (а. с. 1 4). Просить визнати неправомірним і скасувати звіт про оцінку майна, що здійснений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 60289879 (далі ВП) щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень магазину за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що на виконанні у особи, чиї дії та бездіяльність оскаржуються, є виконавчий лист Ковельського міськрайсуду Волинської області про стягнення грошових коштів у справі № 159/4 207/15 ц (далі в/л). Вона ознайомилась з матеріалами ВП 20.11.19 р. і дізналась про оцінку. Виготовлено звіт про оцінку об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень магазину за адресою: АДРЕСА_1 . Ціна цього нерухомого майна визначена на рівні 1 650 700 грн. Покликаючись на судову практику, зазначає, що звіт про оцінку майна від 23.08.19 р. містить значно вищу вартість, ніж звіт про оцінку особи, чиї дії та бездіяльність оскаржуються. Вважає звіт від 23.08.19 р. незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню, так як оцінювач фактично оцінки відповідно до Національних стандартів № № 1, 2 про оцінку та інше законодавство, не здійснював, а лише скомпілював матеріали інших своїх звітів про оцінку. Так оцінювач зазначає, що застосовує лише витратний методичний підхід оцінки, за текстом оцінки здійснює лише порівняльний методичний підхід та зазначає про оцінку насосної станції тощо. Попереднього огляду об`єкта оцінки оцінювач не здійснював, здійснюючи, фактично, порівняльний підхід. Адреси одного з указаних у оскаржуваній постанові понятих як ОСОБА_4 , не існує. Адреса іншого понятого зазначена таким чином, що її неможливо прочитати. Це дає підстави у сумніві у існуванні вказаних понятих. Підпис представника стягувача відрізняється істотно від його оригінальних підписів на інших документах, що дає підстави зазначати про можливу його підробку. Покликаючись на п. п. 50, 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», зазначає, що огляд майна перед оцінкою є необхідною умовою законності її вчинення. Покликаючись на судову практику, просить скаргу задовольнити.

15.01.20 р. заявницею подано до суду заяву про зупинення провадження у справі (а. с. 81, 82) з огляду на те, що у провадженні касаційної інстанції на даний час перебуває її скарга на рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 14.12.17 р., що, однак, розгляду не підлягає з врахуванням положень ст. 183 ЦПК України у її редакції, що була чинною на дату подання такої заяви.

Заявниця у судове засідання не з`явилась, хоча належно повідомлена. Причиною неявки повідомила незадовільний стан здоров`я, однак, будь - яких доказів цьому не подала. Заявниця також подала заяву про відкладення розгляду справи з огляду на повідомлену нею причину неявки.

Представники заявниці у судове засідання також не з`явились, хоча належно повідомлені. Причини неявки суду не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи до суду не подали.

Представник заінтересованої особи стягувача адвокат - у судовому засіданні проти скарги заперечила з мотивів, аналогічних наведеним у її письмових поясненнях від 13.01.20 р., просить у задоволенні скарги відмовити.

У своїх письмових поясненнях від 13.01.20 р. (а. с. 86 - 91) представник заінтересованої особи стягувача адвокат проти скарги заперечила, зазначивши, що 21.10.19 р. приватним виконавцем Шульженком І.С. в рамках виконавчого провадження (далі ВП) № 60289879 по виконанню виконавчого листа (далі в/с) № 159/4 207/15 ц, виданого Ковельським міськрайсудом Волинської області 16.09.19 р., в частині стягнення із заявниці на користь стягувача суми заборгованості за кредитним договором, було винесено постанову про опис та арешт майна. а саме: нежитлового приміщення заг. пл. 137 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , та перебуває у власності заявниці як боржника. Покликаючись на ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що 05.11.19 р. приватним виконавцем винесено постанову про призначення експерта - суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання і таким призначено ФОП ОСОБА_3 12.11.19 р. останнім складено звіт про вартість вказаного вище нерухомого майна. У подальшому приватним виконавцем було скеровано на адресу боржника повідомлення про визначення вартості цього майна. Таке повідомлення заявницею було отримано по пошті 19.11.19 р. Наступного дня остання з`явилась до приватного виконавця для ознайомлення з матеріалами ВП. Стягувачеві відомо, що ліквідаційна вартість майна за звітом від 23.08.19 р., складає 1 809 050 грн, 12 коп.. Звертає увагу суду, що вартість майна визначена за станом на різні дати, курс валют змінювався, різниця вартості складає 7, 56 %, тобто, є допустимою. Покликаючись на судову практику, ст. 4, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», зазначає, що невідповідність звіту про оцінку майна встановлюється спеціальним суб`єктом за його звітом (рецензуванням). Саме рецензія на звіт може бути доказом неповноти, неправильності виконання, незаконності звіту про оцінку майна. Огляд об`єкта оцінки експертом здійснювався фактично, звіт містить всі необхідні дані та реквізити. Покликаючись на ст. 29 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», зазначає, що експерт має мати та мав об`єктивно доступ до оцінюваного ним приміщення, яким є магазин. Дійсно, у звіті про оцінку міститься технічна описка у зазначенні також витратного методу оцінки поряд з порівняльним, що не вплинуло на оцінку. У верхньому колонтитулі звіту про оцінку, дійсно, допущено технічну описку щодо назви об`єкта оцінювання, що також не вплинуло на проведення оцінки фактично нежитлового приміщення магазину та на оцінку. У розглядуваній скарзі не є предметом оскарження рішення виконавця - постанова приватного виконавця про опис та арешт майна, що винесена у встановленому законом порядку. Покликаючись на судову практику, зазначає, що вимоги заявниці, що полягають у оскарженні звіту про оцінку, задоволенню не підлягають. Просить у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі за її безпідставністю.

Особа, чиї дії та бездіяльність оскаржуються, у судовому засіданні проти скарги заперечила з мотивів, аналогічних наведеним у її письмових поясненнях від 14.01.20 р., та суду пояснила, що вважає доводи скарги безпідставними і надуманими. Просить у задоволенні скарги відмовити.

У своїх письмових поясненнях від 14.01.20 р. (а. с. 97, 98) приватний виконавець проти скарги заперечив, зазначивши, що 21.10.19 р. ним в рамках ВП № 60289879 було винесено постанову про опис та арешт майна, а саме: нежитлового приміщення заг. пл. 137 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , та перебуває у власності боржника (заявниці). Покликаючись на ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що у зв`язку з відсутністю повідомлення про взаємне визначення сторонами ВП вартості описаного та арештованого майна, 05.11.19 р. було винесено постанову про призначення експерта суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_3 - для оцінки майна об`єкта нерухомості. 12.11.19 р. останнім було складено звіт про вартість майна, що за станом на 06.11.19 р. складає 1 650 700 грн. Покликаючись на ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає. що ним на адресу боржника було скеровано повідомлення про визначення вартості майна. Таке повідомлення було отримане заявницею 19.11.19 р. та наступного дня вона з`явилась до нього для ознайомлення з матеріалами ВП. Вважає безпідставним покликання заявниці на різницю у вартості майна у звіті від 23.08.19 р., та у звіті за станом на 06.11.19 р., так як оцінка майна проведена за станом на різні дати, з врахуванням курсу валют, та різниця є незначною. Покликаючись ст. 4, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», зазначає, що невідповідність звіту про оцінку майна встановлюється спеціальним суб`єктом за його звітом (рецензуванням). Саме рецензія на звіт може бути доказом неповноти, неправильності виконання, незаконності звіту про оцінку майна. Огляд об`єкта оцінки експертом здійснювався фактично, звіт містить всі необхідні дані та реквізити. Покликаючись на ст. 29 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», зазначає, що експерт має мати та мав об`єктивно доступ до оцінюваного ним приміщення, яким є магазин. Дійсно, у звіті про оцінку міститься технічна описка у зазначенні також витратного методу оцінки поряд з порівняльним, що не вплинуло на оцінку. У верхньому колонтитулі звіту про оцінку, дійсно, допущено технічну описку щодо назви об`єкта оцінювання, що також не вплинуло на проведення оцінки фактично нежитлового приміщення магазину та на оцінку. У розглядуваній скарзі не є предметом оскарження рішення виконавця - постанова приватного виконавця про опис та арешт майна, що винесена у встановленому законом порядку. Покликаючись на судову практику, зазначає, що вимоги заявниці, що полягають у оскарженні звіту про оцінку, задоволенню не підлягають. Просить у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі за її безпідставністю.

Суд, заслухавши усні та врахувавши письмові пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали скарги та оглянувши у судовому засіданні матеріали ВП, що надані приватним виконавцем, які стосуються розглядуваного питання, приходить до висновку, що скарга безпідставна та не підлягає до задоволення.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено засади виконавчого провадження як то:

1) верховенства права;

2) обов`язковість виконання рішень;

3) законність;

4) диспозитивність;

5) справедливість, неупередженість та об`єктивність;

6) гласність та відкритість виконавчого провадження;

7) розумність строків виконавчого провадження;

8) співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватних виконавців.

За змістом ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поняття дії та бездіяльності виконавця, які можуть бути оскаржені до суду, не є тотожними за змістом і законодавчо виділені у два різні об`єкта оскарження.

Однак заявницею подано скаргу як щодо дій, так і щодо бездіяльності суб`єкта оскарження приватного виконавця. Але зі змісту скарги вбачається, що заявниця вважає неправомірними дії приватного виконавця щодо оцінки майна.

У скарзі відсутні покликання на будь яку бездіяльність приватного виконавця та те, коли саме та яка дія ним мала бути, однак, не вчинена. Тому суд враховує, що попри те, що заявниця подала до суду скаргу і на дії, і на бездіяльність приватного виконавця, є підстави відмовити у задоволенні скарги частині оскарження бездіяльності приватного виконавця, так як скарга не містить доводів та доказів того, що мала місце бездіяльність приватного виконавця; у чому вона полягає та коли саме і яка саме дія ним мала вчинена.

На думку суду, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам приватний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішення суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Аналогічний висновок зробила Велика Палата ВС у постанові від 20.03.19 р. у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18).

Тому оскаржуючи звіт про оцінку, як вважає суд, заявниця має намір оскаржити саме дії приватного виконавця.

Щодо скарги заявниці в частині оскарження дії приватного виконавця по оцінці майна, то в цій частині вона до задоволення не підлягає з огляду на таке.

За змістом ст. 57Закону України «Про виконавче провадження» «Визначення вартості майна боржника. Оцінка майна боржника», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10 - денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10 - денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Відповідно до копії висновку про вартість майна, зробленого суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 за станом на 23.08.19 р., виготовленого на замовлення заявниці (а. с. 5 30), вартість магазину, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та перебуває у власності боржника (заявниці), становить: ринкова 2 188 940 грн, 79 коп., ліквідаційна 1 809 050 грн, 12 коп.. Термін дії такого висновку - 6 міс..

За постановою приватного виконавця від 05.11.19 р. (а. с. 48, 49), призначено експерта для визначення вартості описаного й арештованого нерухомого майна, а саме: експерта суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_3 ..

Відповідно до копії висновку про вартість майна, зробленого ФОП ОСОБА_3 12.11.19 р. у межах процедури виконавчого провадження (а. с. 31 65) за станом на 06.11.19 р. ринкова вартість нежитлового приміщення (магазину), що знаходиться у АДРЕСА_1 , та перебуває у власності боржника (заявниці), становить 1 650 700 грн. Термін дії такого висновку - 6 міс..

Ту обставину, що за станом на 19.11.19 р. вона була повідомлена приватним виконавцем про визначену вартість майна за висновком про оцінку, зробленим ФОП ОСОБА_3 , заявниця та її представники, кожен зокрема, не оспорюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, оцінка майна - це процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно - правовими актами, зазначеними у ст. 9 цього Закону (далі нормативно - правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Статтею 9 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні визначено методичне регулювання оцінки майна, що здійснюється у відповідних нормативно - правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються КМ України, методиках та інших нормативно - правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються КМ України або Фондом державного майна України.

Розроблення нормативно - правових актів з оцінки майна здійснюється на засадах міжнародних стандартів оцінки.

Нормативно - правові акти, які регулюють питання вартості (ціни) майна, не повинні суперечити положенням (національним стандартам) оцінки майна.

Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування.

Положення (національні стандарти) оцінки майна визначають випадки застосування оцінювачами методичних підходів оцінки ринкової вартості майна та випадки і обмеження щодо застосування методичних підходів до визначення неринкових видів вартості майна. При цьому, якщо законами або нормативно - правовими актами КМ України, договором на проведення оцінки майна або ухвалою суду не зазначено вид вартості, який повинен бути визначений в результаті оцінки, визначається ринкова вартість.

Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь - яких випадках її проведення.

За змістом ст. 12 Закону України Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно - правової бази з оцінки майна.

Як зазначено у ст. 13 Закону України Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні, дійсно, рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Однак доводи суб`єкта оскарження та представника стягувача адвоката у тій їх частині, що заявниця як сторона ВП має право, будучи незгідною з висновком про оцінку майна ФОП ОСОБА_3 на підтвердження своїх доводів скористатись лише рецензуванням такого висновку, на увагу суду не заслуговують та судом відкидаються.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Аналізуючи доводи заявниці на обґрунтування скарги та надані нею на їх підтвердження доводи, суд вважає за необхідним зазначити таке.

Заявниця стверджує, що звіт про оцінку майна ФОП ОСОБА_3 містить нижчу його вартість порівняно із звітом про оцінку майна від 23.08.19 р., що дійсності відповідає та стверджується текстом обох звітів.

Однак суд вважає такими, що заслуговують на увагу суду доводи приватного виконавця та представника стягувача адвоката у тій їх частині, що звіти виконані на різні дати і часовий проміжок між цими звітами складає 2, 5 міс., тому, з врахуванням курсу валют, різниця у вартості є відмінною. Крім того суд враховує, що ця різниця, дійсно, не є критично відмінною, а тому не є неприйнятною.

Заявниця також зазначає у скарзі, що вважає звіт про оцінку майна ФОП ОСОБА_3 таким, що не відповідає Національним стандартами №№ 1, 2, так як ФОП ОСОБА_3 фактично не здійснював оцінку майна, тобто, не ознайомлювався з об`єктом оцінки, а лише скомпілював матеріали інших своїх звітів про оцінк, що вбачається із тексту звіту, де згадано про оцінку наносної станції та містяться розбіжності у зазначенні підходів оцінки.

Однак у розпорядження суду заявницею та її представниками не надано доказів того, що ФОП ОСОБА_3 таким, що не відповідає Національним стандартами №№ 1, 2, так ФОП ОСОБА_3 фактично не здійснював оцінки майна, тобто, не ознайомлювався з об`єктом оцінки; перед складанням звіту про оцінку не здійснював оцінки майна фактично.

Так з висновку про оцінку ФОП ОСОБА_3 слідує, що експертом здійснено фотофіксацію об`єкта оцінки; він навів умови, у яких проводив оцінку: візуальне обстеження, спостереження. Це стверджено також текстом звіту про оцінку, доданими до нього фототаблицями. З цього тексту та фототаблиць вбачається, що ФОП ОСОБА_3 складено звіт про оцінку саме спірного майна.

Та обставина, що у завіті про оцінку ФОП ОСОБА_3 , дійсно, міститься описка у назві об`єкта нерухомості на початку тексту оформлення звіту, на думку суду, з огляду на те, що ФОП, фактично, було проведено оцінку саме нежитлового приміщення заг. пл. 137 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , та перебуває у власності боржника (заявниці), а не будь - якого іншого майна, не свідчить про те, що звіт є невідповідним чинному законодавству.

Термін «скомпліміювання», що, як стверджує заявниця, здійснено ФОП ОСОБА_3 в ході складання звіту про оцінку, в українській мові відсутній. Проаналізувати таку дію як один з доводів скарги, суд можливості позбавлений.

Тому такі доводи заявниці суд відкидає як не доведені належними, допустимими та достатніми доказами.

Суд враховує, що у висновку від 23.08.19 р. застосовано 2 підходи: порівняльний та дохідний, у висновку ж від 12.11.19 р. лише порівняльний.

Однак заявниця не обґрунтовує свою скаргу недостатністю застосування ФОП ОСОБА_3 лише одного підходу чи неналежним застосуванням підходів при оцінці майна. Доказів того, що використання ФОП ОСОБА_3 лише порівняльного підходу є порушенням вимог чинного законодавства та призвело до штучного заниження ціни майна, заявницею та її представниками не подано.

Вимоги про визнання недійсною оцінки майна, що зазначена у висновку ФОП ОСОБА_3 , заявницею у розглядуваній скарзі не закладено.

Підстав же для визнання неправомірним і скасування звіту про оцінку майна, що здійснений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , суд не вбачає, так як звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах ВС, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах ВС, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналогічну правову позицію викладено ВС у постанові від 04.07.18 р. у справі № 711/650/13-ц (провадження № 61-1186св17), у постанові від 30.07.2018 р. у справі № 23/100-12 та інших.

Щодо доводів заявниці в частині критичної оцінки нею постанови приватного виконавця від 21.10.19 р. про опис та арешт майна боржника (а. с. 50 52), що не є предметом розгляду у даній справі і заявницею у скарзі не оскаржується як рішення приватного виконавця, то суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом п. 10 Розд. VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція), затвердженої Наказом МЮ України від 02.04.12 р. № 512/5, що зареєстровано у МЮ України 02.04.12 р. за N 489/20 802, у її редакції, чинній на дану винесення такої постанови, після виявлення майна боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані, серед іншого, зауваження або заяви осіб, які були присутні при описі. Постанова про опис та арешт майна підписується, зокрема, і понятими. Із копії такої постанови слідує, що вимог цього Закону та Інструкції про залучення понятих приватним виконавцем виконано належно. Зокрема у оскаржуваній постанові зазначено про залучення 2 х понятих та містяться їх підписи, яким вони засвідчили факт, зміст і результати виконавчої дії, під час провадження якої вони були присутніми. Будь - яких зауважень немає. Така постанова внесена до АС ВП 22.10.19 р..

Тому доводи заявниці, наведені у скарзі щодо даних про понятих, фальшування такої постанови приватним виконавцем, є надуманими, голослівними та жодним чином нею не доведені. Вони, зокрема, не спростовують доводів приватного виконавця про фактичне належне залучення понятих при винесенні такої постанови, а також доводів представника стягувача - адвоката у тій їх частині, що її підпис, у якому сумнівається заявниця, дійсно, належить їй.

Тому підстав для задоволення і таких вимог заявника немає.

Суд, керуючись ст. 447 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду на протязі 15 ти днів з дня її проголошення.

Повне найменування учасників справи:

заявниця - ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

представник заявниці - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. за адресою: АДРЕСА_3 ;

представник заявниці - адвокат Майоров Василь Олександрович, адреса: АДРЕСА_4 ;

особа, чиє рішення оскаржується, - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_5 ;

заінтересована особа публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», юридична адреса: 01004, м. Київ, вул. Пушкінська, 42/2;

представник заінтересованої особи публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - адвокат Ільків Соломія Михайлівна, адреса: 80381, м. Дубляни Львівської області, вул. Лесі Українки, 16 «а»;

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст ухвали суду складено 04.08.20 р.