Справа № 309/2898/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готра Т.Ю., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення Хустського районного суду Закарпатської області, ухваленого 16 жовтня 2019 року головуючим суддею Кемінь В.Д. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» та ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення суми страхового відшкодування. В обґрунтування позову посилається на те, що 21.01.2015 р ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Москва РФ позивачем ОСОБА_1 було надано відповідачу ОСОБА_2 транспортний засіб марки Skoda Octavia A5, д.н.з. НОМЕР_1 та цього ж дня, останній допустив наїзд на перешкоду, у зв`язку з чим автомобіль зазнав механічних пошкоджень. За наслідками даної ДТП працівниками ДПС ГИБДД ГУ МВД Росії по м. Москва було складено відношення за №77 ПБ 0024816 від 21.01.2015 р. про відмову у відкритті справи про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Позивачем вказаний транспортний засіб був придбаний в розстрочку та на суму залишку розстрочки у розмірі 129 000 грн. було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією ТЗ №046.0758119.162 від 04.06.2014 р. На виконання вимог п.13.1 частини ІІ договору та ст.21 ЗУ «Про страхування» в день ДТП відповідач повідомив ПрАТ СК «Альфа Страхування» про настання страхового випадку. На вимогу страхової компанії, ТОВ «Глобекс травел» в м. Москва було проведено обстеження ТЗ та складено висновок від 26.01.2015 р. незалежної технічної експертизи № НОМЕР_2 , відповідно до якого розрахунок середньої ринкової вартості відновлювального ремонту, з урахування коефіцієнту зносу складає 545922,00 руб., що еквівалентно 132598,90 грн. за офіційним курсом НБУ. З метою можливого повернення ТЗ в Україну позивачем було здійснено часткове відновлення автомобіля на суму 300210,00 руб., що в еквіваленті становить 113365,30 грн. Також додатково 21.01.2015 р. було проведено оплату за експертне дослідження пошкодженого транспортного засобу в сумі 5000,00 руб., що в еквіваленті становить 1207,35 грн. В свою чергу ПрАТ СК «Альфа Страхування» у своєму листі від 09.04.2015 р. №0152.206.15.01-0209.04 повідомила про відмову у виплаті страхової суми мотивуючи це тим, що залишкова вартість ТЗ становить 192 880,00 грн., що перевищує страхову суму 129 000,00 грн., а за таких обставин відповідач не має правових підстав для виплати страхового відшкодування. Виходячи з наведених обставин, позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача ПрАТ СК «Альфа Страхування» на його користь відшкодування за мінусом 1% франшизи у розмірі 127 710,00 грн. та з відповідача ОСОБА_2 вартість за проведення експертного дослідження у розмірі 1 207,35 грн. а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Хустського районного суду від 16.10.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за мінусом 1% франшизи у розмірі 127 710 гривень, суму в розмірі - 1207,35 грн. за проведення експертного дослідження та витрати по оплаті судового збору в розмірі - 1277,10 грн.

В частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 витрат за проведення експертного дослідження, відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ПрАТ СК «Альфа Страхування» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що вартість відновлювального ремонту ТЗ складає більше як 70% від ринкової вартості ТЗ на дату настання страхового випадку, а тому ТЗ вважається фактично знищеним. Таким чином, ремонт автомобіля економічно не доцільний і автомобіль не підлягає ремонту за умовами договору страхування. Як вбачається із зобов`язуючої пропозиції ІНФОРМАЦІЯ_2 вартість вказаного ТЗ після ДТП становить 192 880 грн. Відповідно до п.7 ч.1 договору страхування сумою та лімітом відшкодування є сума, яка складає 129 000 грн., а оскільки вартість залишків ТЗ більша за страхову суму, то відповідач не має зобов`язань перед позивачем. Також вважає безпідставним стягнення витрат за проведення авто-товарознавчого дослідження.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ніким в апеляційному порядку не оскаржується.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, доводи якого зводяться до того, що ПрАТ СК «Альфа Страхування» неправомірно відмовила у виплаті страхового відшкодування в порушення вимог ст.,ст. 22, 979 ЦК України, ЗУ «Про страхування» та Договору страхування. Визначення вартості ремонту автомобіля по відношенню до ринкової вартості ТЗ на момент ДТП, ПрАТ СК «Альфа Страхування» тлумачить на власну вигоду, навмисно визначає 70% що свідчить про економічно недоцільне здійснення ремонту внаслідок повного знищення ТЗ. Такий відсоток вартості відновлювального ремонту ТЗ визначено ПрАТ СК «Альфа Страхування» без врахування коефіцієнту зносу деталей ТЗ, що значно наближає показник до тотального знищення автомобіля, що перш за все вигідно страховику, але при цьому порушує права застрахованої особи. Суд правильно врахував дану обставину та ухвалив законне рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 21.01.2015 р. о 13 год. в м. Москва, Шоссе Ленінградське, км.24, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Шкода Октавія», н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу, здійснив наїзд на перешкоду, в результаті чого ТЗ отримав механічні пошкодження (а.с.7).

Згідно постанови №77 ПБ 0024816 від 21.01.2015 р., винесеного інспектором ДПС СБ ДПС ГИБДД на «спецтрассі» вирішено відмовити в порушенні справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення (а.с.6).

За договором добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0758119.162, укладеного між ПАТ СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_1 , відносно автомобіля марки «Skoda Oktavia A5», н.з. НОМЕР_1 , сума страхового відшкодування встановлена в розмірі 129 тис. грн., строк дії договору становить з 05.06.2014 р. по 04.06.2015 р. (а.с.8).

Позивачем своєчасно було повідомлено про даний страховий випадок страхову компанію «Альфа Страхування» заявою від 21.01.2015 р. (а.с.9).

Відповідно до висновку незалежної технічної експертизи №687396 від 26.01.2015 р., проведеної ТОВ «Глобекс тревел», розмір регіональної середньо-ринкової вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 545 922,00 руб., що в еквівалентному відношенні до гривні на день скоєння ДТП становить суму 132 598,90 грн.; вартість ремонту ТЗ без урахування коефіцієнту зносу становить 699 995.96 руб. (по курсу НБУ на дату події 170 022,02 грн.), вартість ТЗ на момент події - 480 000.000 руб (по курсу НБУ на дату події 116 587.20 грн.)

А згідно звіту №66/09 від 03.09.2015 року середня ринкова вартість автомобіля «Skoda Oktavia A5», 2012 року випуску, станом на 21.01.2015 року становить суму 243 243, 07 грн.

Позивачем ОСОБА_1 було частково оплачено проведення відновлювального ремонту на суму 300 210,00 руб., що в еквіваленті становить 113 365,30 грн. (а.с.19-22).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у виплаті позивачеві страхового відшкодування є неправомірною. Також суд вважав, що оплата вартості за проведення експертного дослідження, яке було здійснені на вимогу ПрАТ СК «Альфа Страхування» слід стягнути саме з останнього.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

У відповідності до частини першої статті 1166, частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдану майну фізичної особи джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положення цієї статті кореспондується з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні підстави вважати ТЗ фізично знищеним.

Так, в даному випадку вартість відновлювального ремонту становить 170 022,02 грн. Щодо ринкової вартості ТЗ на момент ДТП, то суд першої інстанції вірно не взяв до уваги визначення такої вартості згідно висновку ТОВ «Глобекс тревел» у розмірі 116 587,20 грн., оскільки такий розмір визначено виходячи з ринкових цін у РФ, а не в Україні. Єдиним документом, який визначає середню ринкову вартість в Україні ТЗ на момент ДТП є вказаний вище звіт №66/09 від 03.09.2015 року відповідно до якого така вартість становить саме 243 243,07 грн. Відповідачем жодним чином не спростовано інформацію вказану у даному звіті, а отже її слід взяти до уваги. Відтак відношення вартості ремонту до вартості ТЗ становить 69,9 % (170 022,02 / 243 243,07 * 100%), а отже ТЗ не може вважатися фізично знищеним.

Доводи апеляційної скарги, в частині незгоди апелянта з стягнутою сумою страхового відшкодування, ґрунтуються виключно на тому, що ТЗ є фізично знищеним, що не відповідає дійсності, а тому, такі доводи підлягають відхиленню.

Також слід зазначити, що відповідні доводи апеляційної скарги обґрунтовано з посиланням на певні пункти Договору страхування (Частини ІІ). Однак відповідна Частина ІІ Договору страхування відсутня в матеріалах справи, апелянтом текст даного правочину не долучено, а тому, колегія суддів не має можливості його дослідити. Отже, апелянтом фактично не доведено тих обставин на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо того, що слід застосовувати умови Договору, а не Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В апеляційній скарзі наведено певні розрахунки апелянта, однак такі слід розцінити критично. Так, страховик розраховує суму страхового відшкодування шляхом віднімання від страхової суми розміру вартості залишків ТЗ (а також франшизи).

Проте, апеляційний суд зазначає, що страхова сума (129 000 грн.) є лімітом страхового відшкодування, та виконує виключно роль обмежувальної величини при стягненні страхового відшкодування, коли розмір такого вже визначено. Отже, використання такої величини безпосередньо у формулі для визначення розміру страхового відшкодування є недоречним, та суперечить її правовій природі. Відтак, усі наведені у апеляцій скарзі розрахунки (формули) слід розцінити критично. А висновок страхової компанії про те, що немає підстав для стягнення страхового відшкодування оскільки вартість залишків ТЗ більша за страхову суму, є помилковим та суперечить приписам статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою встановлено виключний перелік випадків коли шкода страховиком не відшкодовується.

За таких обставин, зважаючи на те, що вартість відновлювального ремонту більша за ліміт страхової відповідальності, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув страхове відшкодування у розмірі страхової суми (ліміту) за мінусом франшизи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині.

Водночас апеляційний суд не може погодитись із висновком суду щодо стягнення з ПрАТ СК «Альфа Страхування» витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 1277,10 грн., оскільки такі витрати не входять до складу збитків, які підлягають відшкодуванню страховиком згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, позивачем пред`являлася вимога про стягнення витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження саме з відповідача ОСОБА_2 , а не страховика. Суд, стягнувши такі витрати з апелянта, фактично порушив принцип диспозитивності цивільного процесу, що неприпустимо.

Відтак, рішення суду першої інстанції в цій частині вимоги підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні даної вимоги.

А звідси, керуючись приписами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2019 року скасувати в частині позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення витрат за проведення експертного дослідження у розмірі 1207,35 грн. та прийняти постанову про відмову в задоволенні такої вимоги.

У решті вимог рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 18 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: