ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/765/19Головуючий у 1-й інстанції Галіян І.М.
Провадження № 22-ц/817/636/20 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Кантицька О.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №603/765/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 березня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Монастириської міської ради про стягнення компенсації за невикористану відпустку, ухваленого суддею Галіяном І.М., повний текст судового рішення складений 18 березня 2020 року -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Монастириської міської ради Тернопільської області про стягнення компенсації за невикористану відпустку.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка по справі 01.01.1997 року була прийнята на роботу прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури у с.Ковалівка згідно розпорядження від 01.01.1997 року.

06.11.2008 року позивачка була звільнена з роботи за згодою сторін.

01.09.2009 року позивачка була прийнята на роботу технічного працівника службових приміщень в сільський будинок культури с.Коваліка.

11.03.2010 року позивачка була звільнена з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору

02.08.2010 року позивачку було прийнято на роботу прибиральником службових приміщень Ковалівським сільським будинком культури.

31.03.2011 року позивачку було звільнено з роботи за згодою двох сторін.

05.01.2012 року позивачку було прийнято на роботу прибиральником службових приміщень Ковалівського сільського будинку культури, туризму, національностей та релігії.

До 2015 року будинок культури с.Ковалівка перебував на балансі та в підпорядкуванні Ковалівської сільської ради.

В період з 01.01.2015 року по 28.02.2019 рік будинок культури с.Ковалівка перебував в підпорядкуванні відділу культури, туризму, національностей та релігії Монастириської РДА і передано з 01.03.2019 року у комунальну власність Монастириської міської ради у зв`язку із добровільним утворенням ОТГ, до якої увійшло с. Ковалівка.

Згідно рішення сесії від 07.03.2019 року №96 зі змінами внесеними рішенням сесії від 09.04.2019 року №101 правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися є Монастириська міська рада, утворена внаслідок добровільного об`єднання, з дня набуття нею повноважень. Реорганізація рад, що увійшла до складу об`єднаної територіальної громади, починається з дня набуття повноважень міською радою, а саме з 10.01.2019 року, відповідно до рішення сесії Монастириської міської ради «Про початок реорганізації сільських рад» №9 від 10.01.2019 року.

В період роботи позивачки з 1997 року по 2015 рік у будинку культури у с.Ковалівка, останній жодного разу не надавалась основна щорічна відпустка.

Під час звільнення позивачки, жодного разу їй не виплачувалась компенсація за невикористану відпустку.

З приводу даного питання позивачка звернулась у правоохоронні органи. Під час проведення перевірки, колишній сільський голова с.Ковалівка Слюсарчин В.С., повідомив, що позивачка за час роботи на посаді прибиральниці сільського будинку культури із усними та письмовими заявами про надання їй відпустки та виплати компенсації за невикористану відпустку до Ковалівської сільської ради не зверталась, тому на даний час їй необхідно звернутись до Монастириської ОТГ.

У зв`язку із чим, позивачка вважає, що з відповідача слід стягнути компенсацію за невикористану відпустку за період роботи прибиральницею (технічним працівником) у Ковалівському сільському будинку культури з 1997 року по 2015 рік.

Уточнивши позовні вимоги 04.02.2020 року представник позивачки просив стягнути з відповідача в користь позивачки компенсацію за невикористану відпустку за такі періоди:

-За період роботи прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури у с. Ковалівка з 01.01.1997 року по 06.11.2008 рік в розмірі 1838,98 грн;

-За період роботи технічним працівником службових приміщень в сільському будинку культури с. Ковалівка з 01.09.2009 року по 11.03.2010 рік в розмірі 114,36 грн;

-За період роботи прибиральником службових приміщень Ковалівського сільського будинку культури з 02.08.2010 року по 31.03.2011 рік в розмірі 156,80 грн;

-За період роботи прибиральником службових приміщень Ковалівського будинку культури з 05.01.2012 року по 31.12.2014 рік в розмірі 1164,80 грн.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 березня 2020 року позовні вимоги представника позивачки - адвоката Андрусенка І.Я., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , до Монастириської міської ради про стягнення компенсації за невикористану відпустку задоволено частково. Стягнуто з Монастириської міської ради в користь ОСОБА_1 , компенсацію за невикористану відпустку в загальній сумі 2191 (дві тисячі сто дев`яносто одну) грн. 59 коп., з яких:

- 1212 грн. 68 коп. за період роботи прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури в с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області з 01.01.1997 року по 06.11.2006 року;

- 76 грн. 83 коп. за період роботи технічним працівником службових приміщень в сільському будинку культури с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області з 01.09.2009 року по 11.03.2010 року;

- 121 грн. 60 коп. за період роботи прибиральником службових приміщень сільського будинку культури с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області з 02.08.2010 року по 31.03.2011 року;

- 780 грн. 48 коп. за період роботи прибиральником службових приміщень Ковалівського будинку культури с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області з 05.01.2012 року по 31.12.2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Монастириської міської ради в користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача - адвокат Андрусенко І.Я., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 березня 2020 року в частині визначення розміру компенсації за невикористані відпустки та стягнути з Монастирської міської ради в користь ОСОБА_1 , компенсацію за невикористану відпустку в загальній сумі 3274,94 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час прийняття рішення суд здійснив неправильний розрахунок під час визначення розміру компенсації за невикористану відпустку та не взяв до уваги розрахунок компенсації, здійснений стороною позивача. Позивачка вважає що розрахунок розміру компенсації повинен бути таким:

1. За період роботи прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури в с.Ковалівка з 01.01.1997 року по 06.11.2008 рік позивачка отримала право на 286 днів відпустки.

24 дні відпустки позивачка має право за один рік роботи.

За період з 01.01.1997 року по 01.01.2008 рік, позивачка отримала право на 264 днів відпустки (24*11 років)

За період з 01.01.2008 року по 01.11.2008 рік, позивачка отримала право на 22 дні відпустки (24 дні за весь рік/12 місяців)*11(відпрацьовані місяці)

286*6 грн.43 коп.=1838,98 грн.

2. За період роботи прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури в с.Ковалівка з 01.09.2009 року по 11.03.2010 рік позивачка отримала право на 12 днів відпустки (6 місяців*2 дні відпустки за кожен місяць (24/12)

12*9 грн. 53 коп.=114,36 грн.

3. За період роботи прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури в с.Ковалівка з 02.08.2010 року по 31.03.2011 рік позивачка отримала право на 14 днів відпустки (7 місяців*2 дні відпустки за кожен місяць (24/12))

14*11 грн.20коп.=156,80 грн.

4. За період роботи прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури в с.Ковалівка з 05.01.2012 року по 31.12.2014 рік позивачка отримала право на 70дніввідпустки

24 дні відпустки позивачка має право за один рік роботи.

За період з 05.01.2012 року по 05.01.2014 рік, позивачка отримала право на 48 днів відпустки (24*2 роки)

За період з 05.01.2014 року по 05.12.2014 рік позивачка отримала право на 22 дні відпустки (24 дні за весь рік/12 місяців)*11(відпрацьовані місяці)

70*16 грн.64 коп.=1164,8 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Монастирська міська рада просить відмовити ОСОБА_1 , у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, рішення Монастирського районного суду Тернопільської області від 13 березня 2020 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що під час прийняття рішення Монастирським районним судом у справі №603/765/19 від 13.03.2020 року було здійснено обґгрунтований розрахунок під час визначення розміру компенсації за невикористану відпустку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, а також визнається та не оспорюється сторонами, що 01.01.1997 року позивачка була прийнята на роботу прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури у с. Ковалівка згідно розпорядження від 01.01.1997 року.

06.11.2008 року позивачка була звільнена з роботи за згодою сторін.

01.09.2009 року позивачка була прийнята на роботу технічного працівника службових приміщень в сільський будинок культури с.Ковалівка.

11.03.2010 року позивачка була звільнена з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору

02.08.2010 року позивачку було прийнято на роботу прибиральником службових приміщень Ковалівським сільським будинком культури.

31.03.2011 року позивачку було звільнено з роботи за згодою двох сторін.

05.01.2012 року позивачку було прийнято на роботу прибиральником службових приміщень Ковалівського сільського будинку культури, туризму, національностей та релігії.

До 2015 року будинок культури с.Ковалівка перебував на балансі та в підпорядкуванні Ковалівської сільської ради.

За період з 01.01.2015 року по 28.02.2019 рік будинок культури с. Ковалівка перебував в підпорядкуванні відділу культури, туризму, національностей та релігії Монастириської РДА.

З 01.03.2019 року будинок культури с. Ковалівка передано у комунальну власність Монастириської міської ради у зв`язку із добровільним утворенням ОТГ, до якої увійшло с. Ковалівка.

Згідно із рішенням сесії Монастириської міської ради від 07.03.2019 року № 96 зі змінами внесеними рішенням сесії від 09.04.2019 року №101 правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися є Монастириська міська рада, утворена внаслідок добровільного об`єднання, з дня набуття нею повноважень.

Згідно із рішенням сесії Монастириської міської ради від 10.01.2019 року №9 «Про початок реорганізації сільських рад» з 10.01.2019 року розпочалася реорганізація рад, що увійшли до складу об`єднаної територіальної громади.

За період роботи з 1997 року по 2015 рік у будинку культури у с.Ковалівка позивачка жодного разу не перебувала в основній щорічній відпустці.

При звільнення позивачці жодного разу не виплачувалась компенсація за невикористану відпустку.

Судом також встановлено та визнано сторонами, що за період роботи прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури у с. Ковалівка з 01.01.1997 року по 06.11.2008 рік загальна сума нарахованої заробітної плати складає 1562,06 грн, середній заробіток за день 4,27 грн, кількість днів невикористаної відпустки -284.

За період роботи технічним працівником службових приміщень в сільському будинку культури с. Ковалівка з 01.09.2009 року по 11.03.2010 рік загальна сума нарахованої заробітної плати складає 1064,00 грн, середній заробіток за день 5,91 грн, кількість днів невикористаної відпустки - 13.

За період роботи технічним працівником службових приміщень в сільському будинку культури с. Ковалівка з 02.08.2010 року по 31.03.2011 рік загальна сума нарахованої заробітної плати складає 1611,75 грн, середній заробіток за день 7,60 грн, кількість днів невикористаної відпустки - 16.

За період роботи прибиральником службових приміщень Ковалівського сільського будинку культури з 05.01.2012 року по 31.12.2014 рік загальна сума нарахованої заробітної плати складає 3621,13 грн, середній заробіток за день 10,84 грн, кількість днів невикористаної відпустки - 72.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу.

Статтями 116, 117 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КзпП України відповідальність.

За положеннями частини другої статті 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що відповідно до вимог статті 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Пункт 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, визначає, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячиз виплат за останні 12 календарних місяців роботи,що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно із пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив із тих обставин, що суми компенсації за невикористані відпустки, що підлягають стягненню із відповідача на користь позивачки є наступними:

За період роботи прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури у с. Ковалівка з 01.01.1997 року по 06.11.2008 рік 1212,68 грн (4,27*284) де 4,27 середній заробіток за день, а 284 - кількість днів невикористаної відпустки.

За період роботи технічним працівником службових приміщень в сільському будинку культури с. Ковалівка з 01.09.2009 року по 11.03.2010 рік 76,83 грн (5,91*13) де 5,91 середній заробіток за день, а 13- кількість днів невикористаної відпустки.

За період роботи технічним працівником службових приміщень в сільському будинку культури с. Ковалівка з 02.08.2010 року по 31.03.2011 рік 121,60 грн (7,60*16) де 7,60 середній заробіток за день, а 16 - кількість днів невикористаної відпустки.

За період роботи прибиральником службових приміщень Ковалівського сільського будинку культури з 05.01.2012 року по 31.12.2014 рік 780 грн (10,84*72) де 10,84 середній заробіток за день, а 72 - кількість днів невикористаної відпустки.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду, як таким, що відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а також обставинам, встановленим по справі.

Наведений судом розрахунок компенсації за невикористані відпустки позивачки узгоджується з порядком проведення такого розрахунку, передбаченого діючим законодавством та п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Твердження позивачки в апеляційній скарзі про неправильний розрахунок судом сум компенсації за невикористану відпустку не можуть бути прийняті апеляційним судом, як такі, що спростовуються поданими в установленому порядку доказами бухгалтерськими документами з інформацією про заробітну плату згідно з якою можна розраховувати відпускні (а.с.73-76), з якої вбачається, що розрахунок проведений шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством), одержаний результат перемножений на число календарних днів відпустки, Що відповідає порядку розрахунку компенсації, установленого п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Разом із тим, колегія суддів вважає необґрунтованим поданий в апеляційній скарзі розрахунок позивачки, який проведений на власний розсуд, не підтверджений бухгалтерськими документами та суперечить Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки позивачка у справі про стягнення заробітної плати звільнена від сплати судового збору у судах всіх інстанцій, то, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в апеляційному суді компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 березня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в апеляційному суді компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Сташків Б.І.,