Єдиний унікальний номер 341/2014/19
Номер провадження 2/341/367/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 червня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Юсип І.М.

за участі секретаря с/з - Король І. Л.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Галичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

22.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, і просить постановити рішення, яким визнати їх такими, що втратили право користування житлом, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона проживає та прописана по АДРЕСА_1 . Даний будинок належить їй на праві приватної власності, який вона успадкувала після смерті свого чоловіка. Разом із нею по даній адресі зареєстровані і онуки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак з 2009 року там не проживають.

Просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак її представником, адвокатом Равриком І. Д. подано заяву, в якій просить проводити розгляд справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримують повністю. Не заперечують щодо заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду судового засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України від 12.05.20, не повідомили причини неявки, ними не подано відзив на позов.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Тому зі згоди позивача, яка викладена у заяві представника, суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Матеріалами справи встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 02 листопада 2001 року - житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с.6).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі - заведено спадкову справу за номером НОМЕР_1 , спадкодавець - ОСОБА_4 (а.с.7).

Як вбачається із Акту обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин ОСОБА_1 , 1939 р.н. - встановлено, що в житловому будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , матеріально-побутові умови проживання сім`ї задовільні. Встановлено перевіркою, що за адресою зареєстровані, але фактично не проживають ОСОБА_3 , 1985 р.н. та ОСОБА_2 , 1983 р.н.. Зі слів сусідів, вони не проживають з 2009 року (а.с.8).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім`ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі суду не подали.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачі в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживають та відсутні, тому суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного та ст. 71, 72, 150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 76, 81, 247, 259, 263, 265, 273, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1983 року народження та ОСОБА_3 , 1985 року народження, такими, що втратили право користування житлом, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п.3 розділу ХП «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби ( COVID-19 ), процесуальний строк, визначений ст. 354 ЦПК України для апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя:І. М. Юсип