Справа № 396/188/20
Провадження № 2/396/191/20
02.06.2020 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Русіної А.А.,
за участю секретаря судового засідання Стеценко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м.Новоукраїнка Кіровоградської області в залі суду цивільну справу №396/188/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням 3% річних за весь період прострочення, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням 3% річних за весь період прострочення.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали заяву, в якій просять суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують щодо винесення по справі заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася неодноразово належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання рекомендованого поштового повідомлення, про причини неявки суд не повідомила, відзив до суду не подавала.
За відсутності заперечень позивача та його представника про ухвалення заочного рішення, від якої надійшла заява 02.06.2020 року, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подала до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судове засідання проводиться без фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 218 ЦК України).
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, факт отримання коштів відповідачем підтверджується борговими розписками від 25.12.2017р.(а.с.7) та від 12.05.2018 р. (а.с.6)
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).
Отже, позивач має право на отримання 3% річних за невиконання грошового зобов`язання від простроченої суми та боргу з урахуванням індексу інфляції.
Розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу множиться на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, множиться на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році).
Таким чином, сума нарахованих 3% річних за користування грошовими коштами в загальній сумі складає - 1663,29 грн. (904,44 + 758,85).
На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 192, 524, 526, 533, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені при сплаті судового збору в розмірі 840 (сімсот шістдесят вісім) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)» визначений цим судовим рішенням процесуальний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Головуючий: А. А. Русіна