Справа № 285/756/20
провадження у справі № 2/0285/454/20
РІШЕННЯ

Іменем України

29 липня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Коцюби О.М.

за участю секретаря Янкової Л.П.,

відовідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоград-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання спільної сумісної власності та права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, -

встановив:

25.02.2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 76,7 кв. М, в тому числі житловою площею 34,3 кв. М, та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та стягнути судові витрати.

Свій позов обґрунтовує тим, що з 20.05.2016 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі - ОСОБА_1 04.07.2017 року ними було куплено житловий булинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договори купівлі-продажу даного будинку було оформлено на ім`я його дружини - відповідача у справі ОСОБА_1 . На прохання поділити будинок в добровільному порядку відповідач відмовляється, тому змушений був звернутися до суду.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову.

Суд, заслухавши відповідача та представника відповдіача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Відповдіно до ч.1, 2 ст. 71 СК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, що передбачено ч. 2 ст. 364 ЦК України.

Ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Ст. 70 СК України передбачає встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Абзац 1 п. 22 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11 зазначає, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11 вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Так судом було встановлено, що 20.05.2016 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5).

24.07.2017 року було укладено договори купівлі-продажу 9/10 та 1/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 (а.с. 7-8, 10).

Житловий будинок з господарськими будівлями був придбаний у шлюбі, за взаємної згоди сторін, а тому вважається спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки вищевказаний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, то позивач і відповідач мають рівні частки в даному об`єкті.

Керуючись ст.ст. 4, 76- 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання спільної сумісної власності та права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПННОМЕР_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачений судовий збір у розмірі 840 грн.80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому судове рішення не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга буде подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: О.М. Коцюба