Справа № 310/2550/20
РІШЕННЯ

Іменем України

05 червня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря судового засідання Бевз О.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Мастерова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт», третя особа ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт», третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначив, що 16.10.2018 року його було звільнено з посади керівника прес-служби згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, про що видано наказ №551 від 12.10.2018 року. За рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.11.2019 року, яке залишено в силі постановою Запорізького апеляційного суду від 08.04.2020 року, було скасовано наказ в.о. директора ДП «Бердянський морський торговельний порт» Трощенков О.А. від 12.10.2018 року №551, поновлено його на посаді керівника прес-служби, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.10.2018 року по 30.05.2019 року у сумі 92425,90 грн. Фактично його поновлено на посаді тільки 04.12.2019 року. Посилаючись на ст. 235 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.05.2019 року по 03.12.2019 року (186 днів), виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати 410,78 грн, у розмірі 76405,08 грн.

Позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити. А також просили стягнути судові витрати у розмірі 6000,00 грн.

19.05.2020 року відповідачем подано відзив на позов (а.с.44-64), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . В обґрунтування відзиву вказує на те, що позивачем невірно здійснений розрахунок середнього заробітку, оскільки сума середнього заробітку вирахувана ним виходячи із кількості календарних днів, а не із кількості робочих днів у цей період. У розрахунковому періоді на підприємстві діяв наказ №1022 від 20.11.2014 року, згідно із яким з метою оптимізації витрат і недопущення збитковості підприємства та на підставі рішення конференції трудового колективу від 20.11.2014 року з 26.01.2015 року встановлений чотирьохденний робочий тиждень для працівників порту, що працюють за п`ятиденним робочим тижнем. За підрахунком відповідача кількість робочих днів у розрахунковому періоді становить 104 дні, середній заробіток за цей період, за підрахунком відповідача, становить 42721,12 грн.

Позивач подав відповідь на відзив (а.с.29-41) в якій вказує на те, що під час розгляду справи про поновлення на роботі відповідачем була надана довідка про середню заробітну плату позивача за останні два місяці перед його звільненням (серпень і вересень 2018 року). Згідно із цією довідкою середньоденна заробітна становила 410,78 грн. Кількість робочих днів у серпні 2018р. становила 19 днів, у вересні 2018 року - 20 днів. Вказана довідка свідчить про те, що у цей період позивач працював за п`ятиденним робочим тижнем.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду докази, суд встановив таке.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.11.2019 року був частково задоволений позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт», третя особа - ОСОБА_3 , про поновлення на роботі і стягнення оплати за час вимушеного прогулу. Рішенням суду був скасований наказ в.о. директора ДП «Бердянський морськийторговельний порт» Трощенкова В.А. №551 від 12.11.2018року «Про звільнення керівника прес-служби ОСОБА_4 С ОСОБА_5 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України «Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (скорочення чисельності або штату працівників)»; поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника прес-служби Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт»; стягнуто з Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 жовтня 2018 року по 30 травня 2019 року в сумі 92425,90 грн. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання (а.с.6-9).

Вказане рішення суду було залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 08.04.2020 року (а.с.34-41).

Як вбачається з копії трудової книжки позивача (а.с.5) і не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 було поновлено на роботі тільки 04.12.2019 року.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 травня 2019 року по 03 грудня 2019 року, виходячи із встановленої рішенням суду від 24.11.2019 року середньоденної заробітної плати, зазначеної в довідці головного бухгалтера підприємства, у розмірі 410,78 грн., яка включає в собі обов`язкові податки та збори (а.с.30).

Згідно із частиною п`ятою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За змістом статті 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацем 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Так, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області встановлено, що згідно із довідкою розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 за останні два місяці, що передували дню його звільнення, становили за серпень 2018 року 7432,49 грн., за вересень 2018 року 8588,00 грн., кількість відпрацьованих днів 19 та 20 відповідно. Середньоденний заробіток позивача становив 410,78 грн.(а.с.6-9,30).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу має обчислюватися відповідно до приписів абзаців 2 і 3 пункту 8 Порядку, а саме шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді: 410,78 х ((19 НОМЕР_1 ):2)= 8010,21 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 травня 2019 року по 03 грудня 2019 року, тобто за 6 місяців 3 дні. Середній заробіток за цей період, за підрахунком суду, становить 49293,60 грн. (8010,21х6+410,78х3=49293,60).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 травня 2019 року по 03 грудня 2019 року у розмірі 49293,60 грн.

Суд не приймає доводи відповідача щодо розрахунку середнього заробітку, виходячи з наданого відповідачем графіку роботи №618 на 2019 рік (а.с.91) і кількості робочих днів згідно із цим графіком у розрахунковий період -104 дні, оскільки такий розрахунок буде суперечити Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (65% суми задоволених позовних вимог) у розмірі 546,52 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 09 липня 2019 року, укладеного між ним і Адвокатським об`єднанням «Право на захист», додаток №3 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 13 квітня 2020 року, додаток №4 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 18 травня 2020 року, акт виконаних робіт від 13 квітня 2020 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 18 травня 2020 року, рахунок до договору від 18 травня 2020 року, дублікати квитанцій про сплату ОСОБА_1 на рахунок АО «Право на захист» грошових коштів: 13.04.2020 року у сумі 2500,00 грн., 21.05.2020 року у мумі 2500,00 грн., 03.06.2020 року у сумі 1000,00 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені ним на оплату послуг адвоката в загальній сумі 6000,00 грн.

Керуючись ст.ст 4, 10, 12, 76-82, 274, 279, 258-273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» (, 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, буд.13/7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.05.2019 року по 03.12.2019 року у сумі 49293,60 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» (, 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, буд.13/7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 6000,00 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» (, 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, буд.13/7) на користь держави судовий збір в сумі 546,52 грн.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також продовжений з підстав, викладених у п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10.06.2020 року.

Суддя І. П. Прінь