Постанова

Іменем України

04 червня2020 року

м. Київ

справа № 760/16793/16-ц

провадження № 61-9547св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року у складі судді Шереметьєвої Л. А. та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Желепи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду ізпозовом доОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру, вселення, усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням.

Позов обґрунтований тим, що після смерті її дочки приватний нотаріус Коростенського міського нотаріальногоокругу Житомирської області Титюк Г. М. завів спадкову справу. Позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадщини - грошові кошти, які зберігалися в банківській установі. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року визнано неукладеним шлюб, зареєстрований 15 березня 2012 року Виконавчим комітетом Маковищенської сільської ради Макарівського району Київської області між її дочкою ОСОБА_3 та відповідачем, як укладений за відсутності нареченої.

Цим рішенням також за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

19 травня 2017 рокупозивач звернулась до приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Титюк Г. М. з письмовою заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на квартиру, однак постановою від 22 травня 2017 року № 23/01-16 їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру. Договір купівлі - продажу квартири від 10 березня 2000 року зберігався у відповідача та з телефонної розмови зним їй стало відомо, що зазначений документ втрачено. Після визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру вона неодноразово намагалася вселитися до неї, однак відповідач чинить їй перешкоди, встановив двері на вході в загальний коридор із замком до них, не надає позивачу ключі від дверей квартири та відмовляється впускати її до приміщення. У зв`язку із зазначеним ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів, якими проведено перевірку дій відповідача та встановлено їх неправомірність. Всі спроби вирішити спір мирним шляхом виявилися безрезультатними. Від сусідів по квартирі позивачу стало відомо, що відповідач поселив у квартирі наймачів, сам у ній не проживає з 01 листопада 2014 року.

З урахуванням уточнених позовнихвимог просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті дочки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вселити її у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні вказаною квартирою; позбавити відповідача права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 зі зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року, позов задоволеночастково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. Вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 1 653,00 грн судового збору.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, щопозивач звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті дочки ОСОБА_3 у строк, встановлений законом. За відсутності інших спадкоємців першої черги за законом та оригіналу правовстановлюючого документа на успадковану квартиру, має право на визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 у поряку спадкування за законом після смерті дочкиОСОБА_3 . Враховуючи, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, суди дійшли висновку, що позивач має право на захист свого права, зокремазвертатися із негаторним позовом до суду. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу в користуванні зазначеною квартирою.

Відмовивши в частині позовних вимог про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 зі зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не надала доказів того, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням квартири, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Суд першої інстанції дійшов висновку, що факти визнання неукладеним шлюбу між померлою дочкою позивача ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , а також проживання дочки позивача ОСОБА_3 за місцем проживання позивача не можуть свідчити про непроживання відповідача у спірній квартирі, а також не свідчать про те, що він не міг бути членом сім`ї померлої. Суд апеляційної інстанції переглядав рішення суду першої інстанції в частині задоволенних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою нана заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру, її вселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, рішення суду апеляційної інстанції скасувати повністю. В частині визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру, її вселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням просив Верховний Суд ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

17 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

14 січня 2020 року справу повернуто до Київського апеляційного суду для розгляду клопотання про виправлення описки.

У лютому 2020 року справа повторно надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права і порушили норми процесуального права, ухвалили у справі незаконні й необґрунтовані рішення, що підлягають скасуванню.

Суди не врахували, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року, залишеним без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року, визнано неукладеним шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що свідчить про відсутність будь-яких спадкових прав у ОСОБА_2 на спадщину після смерті ОСОБА_3 .

З огляду на це, ОСОБА_1 звернулася із цим позовом до неналежного відповідача, суди не надали належну оцінку та не визначили правильний суб`єктний склад учасників справи.

У жовтні 2016 рокупозивач звернулася до суду із позовом та просила вселити її до спірної квартири, а відповідача визнати таким, що втратив право на користування житлом на підставі статті 72 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР). У червні 2017 року позивач уточнила позовні вимоги та просила суд визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, вселити її у квартиру, зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою і позбавити відповідача права користування житловим приміщенням. Зазначене свідчить про зміну позивачем одночасно предмета та підстави позову, що не передбачено частиною другою статті 31 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення із заявою про уточнення позовних вимог. Також відповідач не отримував копію заяви про уточнення позовних вимог та викладення їх у новій редакції, що позбавило відповідача процесуального права подати свої заперечення та пояснення.

Водночас залишився поза увагою судів той факт, що звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , позивач фактично вже була власником цієї квартири згідно з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року, про що свідчить інформаційна довідка із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 листопада 2016 року.

Аргументи інших учасників справи

У червні 2019року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якій просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

ОСОБА_1 зазначила, що доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанції не спростовують, на законність й обґрунтованість ухвалених у справі рішень не впливають.

Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_2 є неналежний відповідач є безпідставними, оскільки вінтакож звернувся в нотаріальну контору із завою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Крім того, саме ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою.

Під час розгляду справив суді першої інстанції відповідач та його представник безпідставно не з`являлися у судові засідання без поважних причин, зловживаючи своми процесуальними правами, що відповідно до статті 44 ЦПК України є неприпустимим.

Доводи касаційної скарги про незаконність уточнення позивачем позовних вимог не заслуговують наувагу, оскільки позивач згідно із цивільним процесуальним законом подала до суду заяву про уточнення позовних вимог до початку розгляду справи судом першої інстанції по суті. Копія заяви про уточнення позовних вимог направлена ОСОБА_2 поштою, також представник відповідача знайомився із матеріалами справи.

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спірну квартиру упорядку спадкування, оскільки відомості про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 внесено 04 липня 2017 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року, скасованого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у травні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка була дочкою ОСОБА_1

ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 березня 2000 року.

На момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

За цією ж адресою зареєстрована позивач.

На момент смерті ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року у справі № 760/15104/15-ц шлюб, зареєстрований 15 березня 2012 року Виконавчим комітетом Маковищенської сільської ради Макарівського району Київської області, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано неукладеним, за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року рішення у частині задоволення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року в частині визнання шлюбу неукладеним та рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року залишено без змін.

13 жовтня 2016 року приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Титюк Г. М. видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: на грошові кошти з усіма відсотками та компенсаціями, що будуть нараховані на день видачі цих вкладів, які знаходяться на депозитних рахунках у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» на рахунку № НОМЕР_1 , поточна сума 6 454,68 грн, та рахунку № НОМЕР_2 , поточна сума 25 000,00 грн, які належать спадкодавцю ОСОБА_3

19 травня 2017 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Титюк Г.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті дочки, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Титюк Г. М. від 22 травня 2017 року № 23/01-16 приватним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що спадкоємцем ОСОБА_1 не подано належним чином оформлені документи, що підтверджують право власності спадкодавця на цю квартиру.

Суд першої інстанції встановив, що після смерті дочки позивача відповідач чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою.Ці обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 Мотиви , з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

До способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом. Посилалася на те, що за відсутності у неї правовстановлюючого документа на квартиру вона позбавлена можливості отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дочки ОСОБА_3 .

Верховний Суд виходить з того, що у справах про спадкування свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (частина перша статті 1222, частиниперша та третя статті 1268, частина перша статті 1273, частина перша статті 1297 ЦК України).

Цивільний кодекс передбачає дві підстави спадкування, а саме спадкування за заповітом та спадкування за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Вирішуючи спір, суди встановили, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , тому з урахуванням встановлених обставин дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення порушення його прав і перешкод у здійсненні ним права власності.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні належним їй майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Суди встановили, що відповідачне є власником спірної квартири, проте зареєстрований у ній, користується та розпоряджається нею, здавши її в найм.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК Українинезалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12.

Задовольнившипозов у частині вселення позивача у спірну квартиру та зобов`язання відповідача не чинити їй перешкоди в користуванній квартирою, суди відповідно до статей 76, 80, 81 ЦПК України дослідили усі докази у справі в їх сукупності та надали їм належну правову оцінку, виклавши мотиви задоволення позову у цій частині з підстав доведеності прав позивача на вказану квартиру та чинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні нею.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції надав правову оцінку.

Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем є необгрунтованими з огляду на зміст, підстави позову, встановлені судами обставини.

З урахуванням статтей 48, 50 ЦПК України суд апеляційної інстанції встановив, що спадкова справа №10/2012 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведена за заявою ОСОБА_2 , а тому він є належний відповідач у справі.

Верховний Суд зазначає, що відповідач (reus - особа, яка обороняється) - особа, до якої позивач пред`являє позов, оскільки вважає, що ця особа порушує, оспорює чи не визнає її права та охоронювані законом інтереси. Звернення відповідача до нотаріуса свідчить про те, що відповідач претендував на спадкове майно - квартиру, на яку позивач просила визнати право власності в порядку спадкування за законом.

Тому доводи про неналежного відповідача не грунтуються на нормах процесуального права.

Суд апеляційної інстанції спростував також доводи щодо зміни предмета та підстав позову, вказавши що відповідно до частини другої статті 31 ЦПК України позивач реалізувала відповідне процесуальне право.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не направив відповідачу уточнену позовну заяву, отже, не міг ухвалити заочне рішення у справі, не дають підстав для скасування судового рішення з огляду на таке.

У матеріалах справи відсутні відомості про направлення відповідачу уточненої позовної заяви.

Після направлення поштовим зв`язком уточненої позовної заяви від 22 травня 2017 року, яка зареєстрована судом 12 червня 2017 року, представник відповідача подав суду клопотання від 20 жовтня 2017 року про відкладення судового засідання ( Т. 1, а.с. 74).

У судових засіданнях в суді апеляційної інстанції представник відповідача брав участь, у поясненнях на апеляційну скаргу надавав заперечення проти позовних вимог (Т. 1, а. с. 230), отже, відповідач реалізував надані йому законом процесуальні права в суді апеляційної інстанції.

Підстави для скасування судового рішення визначені статтею 411 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, які зводяться до незгоди із судовими рішеннями у справі та власного тлумачення норм матеріального і поцесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутністьпідстав для скасування судових рішень у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко