Провадження № 2/752/2335/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 травня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання, -

в с т а н о в и в:

у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання, у якому просив стягнути з останнього грошові кошти у розмірі 24 000,00 грн., а також судовий збір.

Свої вимоги мотивував тим, що на початку вересня 2018 року ОСОБА_2 за усною домовленістю між ними взяв на себе зобов`язання розробити та надати йому програмне забезпечення.

ОСОБА_2 для здійснення дій щодо розробки та надання програмного забезпечення запросив у нього для підтвердження їх дійсних намірів щодо програмного забезпечення здійснити оплату грошових коштів, кожного місяця, тоді як він, в свою чергу, запросив у відповідача надати копію наступних документів: 1 сторінку паспорта громадянина України; 12-13 сторінка паспорта громадянина України - місце проживання/место жительства; картку фізичної особи - платника податків.

Зазначив, що він належним чином виконав вимоги відповідача та кожного місяця перераховував грошові з призначенням платежу: розробка програмного забезпечення. Всього ним було перераховано 24 000,00 грн.

Відповідачем були отримані грошові кошти, що засвідчило надання згоди та виконання взятих на себе зобов`язань по розробці та наданню програмного забезпечення.

Проте, відповідач не виконав взяте зобов`язання щодо розробки та надання програмного забезпечення, на його неодноразові звернення з приводу врегулювання даного питання, як усно, так письмово про повернення грошових коштів так як робота не була виконана, коштів не повернув.

На письмові звернення він отримав від відповідача письмову відповідь на претензію щодо вжиття заходів судового врегулювання спору, в котрій останній вказав, що ніякої усної домовленості між ними не було та пригрозив КК України, Державною податковою інспекцією, Державним органом з питань з праці й рекомендував звернутися до компанії «Kodisoft Ltd» щодо отримання коштів у сумі 24 000,00 грн. в регресивному порядку, тому що він не має наміру повертати грошові кошти.

Тому, вважаючи свої права порушеними, вимушений звернутись до суду за їх захистом.

Ухвалою від 16.07.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 17.09.2019 року (а.с. 21-22).

Ухвалою від 17.09.2019 року розгляд справи відкладено на 04.12.2019 року (а.с. 28).

Ухвалою від 04.12.2019 року розгляд справи відкладено на 25.02.2020 року (а.с. 35).

Ухвалою від 25.02.2020 року розгляд справи відкладено на 19.05.2020 року (а.с. 79).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач у встановлені строки подав відзив на позовну заяву, в якому проти заявленого позову повністю заперечив за його безпідставністю та недоведеністю, просив у його задоволені відмовити в повному обсязі.

Вказав про те, що ані усних, ані письмових угод з позивачем не укладав, тим більше ніяких перемовин щодо передплат не вів.

Зазначив, що в силу положень ст. ст. 206, 208, 638 ЦК України договір підряду між фізичними особами може бути укладеним в усній формі, якщо він виконуються сторонами у момент його вчинення. Наслідки недодержання форми договору підряду визначаються за загальними нормами цивільного законодавства, якщо інше не передбачено спеціальним законом. Тому, так як істотною умовою договору підряду, встановленою законодавчо, є умова про роботу, що повинна бути виконана за договором, правовідносини, на які посилається позивач, а саме: укладення відповідного договору підряду, були б можливі лише за умови додержання письмової форми правочину з визначенням всіх істотних умов такого договору.

Також вказав, що 27.08.2018 року між ним та Кодісофт Лімітед (Kodisoft Limited), юридичною особою, що створена та діє за законодавством Республіки Кіпр, реєстраційний номер НЕ 367404 , з місцезнаходженням за адресою: Лампоусас, 1, 1095, Нікосія, Кіпр в особі Інтер Юра СіУай (Діректорс) Лімітед, Директора, що діє на підставі Статуту, в особі Євдокії Теокаріду , Директора, було укладено договір про надання послуг № 27082018-2-48 , а саме розробки програмного забезпечення та/або створення обладнання відповідно до технічного завдання та додаткової інформації, якщо така визначена в додатках до Договору.

Відповідно до технічних завдань замовника та його інструкцій з 27.08.2018 року ним виконувались роботи по розробці та оптимізації програмного забезпечення. За надані у повному обсязі послуги і прийняті компанією він отримував оплату у безготівковій формі, що дійсно, як з`ясувалось згодом, надходила з особистого карткового рахунку позивача ОСОБА_1 на його особистий картковий рахунок.

Із позивачем він знайомий, оскільки останній представлявся посадовою особою замовника під час укладення ним зазначеного вище договору. Проте, документів на підтвердження його повноважень він не бачив. Спілкування із позивачем проводилось через електронну пошту, в т.ч й щодо прийняття та оплати наданих ним послуг Кодісофт Лімітед (Kodisoft Limited). Спілкування з іншими посадовими особами компанії Кодісофт Лімітед, зокрема щодо технічних завдань та прийняття наданих ним послуг також проводилось через електронну пошту.

Додатково зазначив, що позивач звернувся й до інших судів із аналогічними заявами про стягнення грошових коштів з осіб, які фактично надали послуги компанії Кодісофт Лімітед (Kodisoft Limited) (а.с. 39-74).

24.02.2020 року до суду надійшла відповідь за відзив на позовну заяву, в котрій позивач повністю відхилив доводи відповідача за їх недоведеністю. Зазначив про те, що між ними була усна домовленість про розробку та надання відповідачем програмного забезпечення, за що ним було сплачено 24 000,00 грн., про що відповідач знав і наразі не заперечує. Вказав, що про відносини між відповідачем та Кодісофт Лімітед (Kodisoft Limited) йому не відомо, а надані відповідачем роздруківки електронної переписки без електронних підписів не можуть бути використанні як доказ у справі у зв`язку з їх невідповідністю вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки з цих роздруківок неможливо ідентифікувати відправника повідомлення та зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення (а.с. 75-76).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно дублікату квитанції № Р24А93078216А72855 від 09.10.2018 року позивачем перераховано на картковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 8 000,00 грн з призначенням платежу: розробка програмного забезпечення вересень (а.с. 11).

Згідно дублікату квитанції № Р24А505945242А42540 від 02.11.2018 року позивачем перераховано на картковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 8 000,00 грн з призначенням платежу: розробка програмного забезпечення в жовтні (а.с. 12).

Згідно дублікату квитанції № Р24А525303592А25997 від 10.12.2018 року позивачем перераховано на картковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 8 000,00 грн з призначенням платежу: розробка програмного забезпечення листопад 2018 (а.с. 13).

24.04.2019 року позивачем на адресу відповідача направлена письмова претензія про повернення коштів (а.с. 14-17).

07.05.2019 року відповідачем надана відповідь на претензію з відмовою у поверненні грошових коштів з посиланням на те, що останні були отримані в рамках трудового договору, укладеного з Кодісофт Лімітед (Kodisoft Limited), які відповідач згоден розглядати як штрафні санкції за невиконання цього договору, та зазначенням того, що він згоден передати весь наявний у нього вихідний код на умовах «як є» за окремим актом без подальшого супроводження (а.с. 18).

З наданого відповідачем відзиву вбачається, що останнім отримання коштів не заперечується, проте, останній вважає це заробітною платнею за трудовим договором, укладеним між ним та Кодісофт Лімітед (Kodisoft Limited) за посередництва позивача.

Проте, суд критично оцінює вказані доводи відповідача та не приймає їх до уваги з огляду на їх недоведеність в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України.

Так, зокрема з матеріалів справи, вбачається, що 27.08.2018 року між відповідачем ОСОБА_2 (Виконавець) та Кодісофт Лімітед (Kodisoft Limited) (Замовник), юридичною особою, що створена та діє за законодавством Республіки Кіпр, реєстраційний номер НЕ 367404 , з місцезнаходженням за адресою: Лампоусас, 1, 1095, Нікосія, Кіпр в особі Інтер Юра СіУай (Діректорс) Лімітед, Директора, що діє на підставі Статуту, в особі Євдокії Теокаріду , Директора, укладено договір про надання послуг № 27082018-2-48, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надати замовнику зазначені нижче послуги щодо розробки/створення програмного забезпечення та обладнання відповідно до технічного завдання та додаткової інформації, якщо така визначена в додатках до договору, а замовник зобов`язується прийняти послуги та сплатити виконавцеві плату за послуги в якості винагороди за надані послуги (а.с. 44-62).

Аналіз положень останнього дає суду підстави для висновку про відсутність в останньому ознак трудового договору як угоди між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

На думку суду, останній не є трудовим договором в розумінні вимог діючого законодавства, а є договором цивільно-правового характеру, котрий підпадає під регулювання нормами ЦК України.

Крім того, доказів щодо укладення даного договору за посередництва позивача відповідачем не надано.

З положень договору № 27082018-2-48 від 27.08.2018 року вбачається, що загальна ціна договору становить 3 500,00 доларів США, і плата за послуги за цим договором сплачується в доларах США шляхом безготівкового переказу коштів на банківський рахунок виконавця, вказаний у п. 17 цього договору, або на інший банківський рахунок, про який виконавець письмово повідомить замовника (п.п. 5.3., 6.2. договору).

Будь-яких відомостей про оплату послуг за договором № 27082018-2-48 від 27.08.2018 року позивачем на рахунок відповідача умови договору не містять, так само як і матеріали справи взагалі.

З огляду на викладене, суд критично оцінює твердження відповідача про те, що сплачені частинами грошові кошти позивачем у розмірі 24 000,00 грн. здійсненні в рамках виконання договору № 27082018-2-48 від 27.08.2018 року, а тому не приймає до уваги вказані твердження.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що перерахування позивачем на картковий рахунок відповідача грошових коштів було здійснено в рамках трудової угоди між сторонами.

Натомість, ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 639 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладеним у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1ст. 638 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір підряду має спільні риси з договорами про надання послуг. Однак, результат роботи за договорами про надання послуг не має речового відтворення, як у договорі підряду, і споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.

Параграфом 1 Глави ЦК України унормовано загальні положення про підряд.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням іншої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

ЦК України не передбачено обмежень щодо форми вчинення договору підряду.

Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або у письмовій формі.

Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, суд надходить до висновку про те, що між сторонами у справі будо укладено усний договір, котрий за своєю правовою природою є договором підряду, за умовами якого відповідач взяв на себе обов`язок по виконанню роботи за завданням іншої сторони (в даному випадку розробку та надання програмного забезпечення), а замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконану роботу.

Таким чином, між сторонами фактично склалися договірні відносини, які виникають з договору підряду, оскільки були погоджені істотні умови договору, які передбачені для договору підряду, а саме: виконання робіт щодо розробки та надання програмного забезпечення (мали бути досягнуті певні результати), визначено порядок оплати виконаних робіт, а також поведінка сторін засвідчувала їхню волю на настання відповідних правових наслідків.

Тому, на думку суду, усний договір підряду сторін є укладеним та дійсним.

Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, факт оплати позивачем передоплати в розмірі 24 000,00 грн. за роботу по розробці та наданню програмного забезпечення.

Також, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, відповіді відповідача на претензію позивача, що роботи по розробці та наданню програмного забезпечення за замовленням позивача відповідачем виконувались, проте, не завершені та не передані замовнику.

Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

При зверненні до суду позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на загальні положення про підстави виникнення цивільних прав та обов`язків та положення ЦК України щодо загальних умов виконання зобов`язань.

Як вбачається із наданої в розпорядження копії претензії про вжиття заходів досудового врегулювання спору від 24.04.2019 року позивач фактично припиняє дію договору підряду, посилаючись на ненадання та не розробку програмного забезпечення.

Тобто, на думку суду, в претензії визначено підставу для односторонньої відмови замовника від договору підряду - порушення строків виконання.

Права замовника під час виконання роботи підрядником передбачені ст.849 ЦК України, відповідно до якої:

- замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (ч. 1 статті);

- якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (ч. 2 статті);

- якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (ч. 3 статті);

- замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. (ч. 4 статті).

Правовий аналіз положень ст. 849 ЦК України дозволяє дійти висновку, що вони встановлюють підстави для відмови замовника від договору підряду та відповідні правові наслідки такої відмови. При цьому положення ч. ч. 2, 3 та 4 ст. 849 ЦК України містять самостійні підстави відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки таких дій.

Тому, на думку суду, доказування очевидності невиконання роботи за підрядним договором покладається на замовника.

Частина 2 ст. 849 ЦК України дає замовнику право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її так повільно, що закінчення її у строк стає неможливим.

Частиною 4 ст.849 ЦК замовнику надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи з можливістю виплати замовником підряднику плати за виконану роботу з відшкодуванням збитків підряднику, і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що спір у справі стосується саме повернення передоплати у зв`язку з відмовою замовника від договору, суд вважає, що для правильного вирішення цього спору суду необхідно достовірно з`ясовувати обставини щодо підстав такої відмови з урахуванням положень ст. 849 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, з наявних матеріалів справи не вбачається за можливе встановити, що підставою для відмови замовника від договору послугувала саме порушення строків виконання. Матеріали справи не містять доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України з даного приводу.

Матеріали справи не містять доказів стосовного наявності обставин, на які позивач посилався в листі від 24.04.2020 року, наявність підстав вважати останні доведеними і достатніми для відмови від договору з урахуванням ст.849 ЦК України.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, обмежившись посиланнями на загальні положення про виконання зобов`язання та про договір за ЦК України, не зазначив та не довів про наявність підстав для повернення йому передоплати.

При цьому слід врахувати, що положення ст. 849 ЦК України не встановлюють права замовника на повернення попередньої оплати за договором. Як вказувалось вище, положення зазначеної статті передбачають право замовника на відшкодування збитків підрядником, при цьому для застосування таких правових наслідків суду необхідно встановити обставини невиконання підрядником умов договору підряду.

Зважаючи на викладене, суд надходить до висновку про те, що позивачем не надано належних та переконливих доказів на підтвердження позовних вимог.

Враховуючи зазначене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Хоменко