Справа № 183/4432/16
№ 2/183/41/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

за участю секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради, про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна в натурі, визнання права власності на частину квартири, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20.09.2018 року, пред`явлених до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.3) року, просили суд:

-визначити незначною частку ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 ;

-припинити право спільної власності неповнолітнього відповідача на 4/18 частин у квартирі АДРЕСА_1 , присудивши на його користь грошову компенсацію.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачам та малолітньому відповідачеві по справі.

ОСОБА_5 належало 4/18 часток зазначеної квартири, які він на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1823, подарував своєму малолітньому синові ОСОБА_7 , 2017 року народження, в особі його матері ОСОБА_6 .

Позивачі зазначають, що дійсно являються кровними родичами з ОСОБА_5 , однак вони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, між ними залишилися віддалені родинні відносини, тому спільне використання квартири не можливе. Враховуючи висновок судової будівельно-технічної експертизи, розділити спірну житлову квартиру в натурі між співвласниками не можливо, частка відповідача є не значною, тому вони дійшли згоди щодо сплати грошової компенсації за належну відповідачеві частки житлової квартири та припинення його права на частку у спільному майні.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 05 серпня 2016 року відкрите провадження у справі (т.1 а.с. 25).

ОСОБА_5 10.11.2016 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т.1 а.с 36-47), в якому з урахуванням заяви про уточнення зустрічних позовних вимог просив суд:

- визнати його право власності на 4/18 часток у квартирі АДРЕСА_1 , посімейного спільного заселення;

- поділити в натурі об`єкт нерухомості, виділивши йому 4/18 часток у власність;

- стягнути солідарно з відповідачів спричинену моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Позов обґрунтований тим, що означена квартира є посімейного типу, може використовуватися для спільного заселення, фактично являється одноповерховим будинком, що розташований на земельній ділянці, на якій, крім іншого, розташовані будівлі та споруди, відокремлені від самої квартири.

Квартира була приватизована в тому числі за участю його бабусі ОСОБА_9 , після смерті якої частку спочатку спадкував його батько ОСОБА_10 , а після його смерті означену частку успадкував ОСОБА_5 .

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що йому постійно чинилися перешкоди у користуванні власністю, йому фізично перешкоджають вселитися в належну йому частку, внаслідок чого він був змушений шукати собі інше житло. Посилаючись на правила математичного розрахунку дробових чисел, ОСОБА_5 зазначає, що має право на 22 відсотки квартири, в той час, як кожен із позивачів лише по 8%, що, на його думку, дозволяє в квадратних метрах виділити йому найбільшу за площею кімнату для особистого проживання. ОСОБА_5 наполягає на тому, що позивачі за основним позовом та він є родичами, між ними є кровне споріднення, внаслідок чого він готовий дотримуватися правил добросусідства та співжиття, брати участь у всіх витратах, встановлювати режим загального користування житлом, тощо. Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначає, що не має іншого житла у власності, тому припинення права власності на його частку, завдасть істотної шкоди для нього та для його сім`ї. Оскільки позивачі за основним позовом перешкоджали йому облаштувати свій побут у спірному житлі, він постійно був змушений відшукувати собі житло, що завдало йому моральної шкоди, яка полягала у його переживаннях, він знаходиться у положення особи без визначеного місця проживання, що спричиняє йому сильні душевні хвилювання. Розмір моральної шкоди ОСОБА_5 оцінює в 50000 грн.

Ухвалою суду від 01 лютого 2017 року зазначені позови об`єднані в одне провадження (т.1 а.с. 100-101).

Ухвалою суду від 01 лютого 2017 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження по справі зупинене (т.1 а.с. 96-97).

Ухвалою суду від 01 лютого 2017 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору надати належним чином засвідчені копії спадкових справ після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.1 а.с. 98-99).

Ухвалою суду від 09 серпня 2017 року провадження по справі поновлене (т.1 а.с. 157).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 07.11.2017 року справа надійшла в провадження судді Сороки О.В. (т.1 а.с. 172).

Ухвалою суду від 29 січня 2018 року залишено без руху клопотання ОСОБА_5 про збільшення позовних вимог (т.1 а.с. 186-187), а ухвалою суду від 15 лютого 2018 року заяву про уточнення зустрічних позовних вимог повернуто ОСОБА_5 (т1 а.с. 194-196).

Ухвалою суду від 14 серпня 2018 року в якості правонаступника відповідача ОСОБА_5 у розгляді справи залучено неповнолітнього ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_6 (т.1, а.с. 244-246).

Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року по справі призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу (т.2, а.с. 22-23).

У відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, справи в судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Кодексом, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цим Кодексом, у зв`язку з чим, судом проводився розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Представник позивачів ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Олійник О.О. просила відкласти розгляд справи, в зв`язку із запровадженням на території України карантину, таку ж позицію висловила і відповідач ОСОБА_6 в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , однак суд, виходячи з основних засад, визначених у п.10 ч.3 ст. 2 ЦПК України, зважаючи на тривалий розгляд справи в суді, дійшов до переконання про можливість проведення судового розгляду за відсутності сторін, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради просив також суд розглянути справу у відсутність представника (т.2 а.с. 1), посилаючись на відсутність порушень прав малолітньої дитини, вважали за можливе задовольнити основний позов.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду подано копію свідоцтва про право власності на житло, видане 13.02.2007 року Новомосковською міською радою, у відповідності до якого ОСОБА_9 та членам її сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності належала квартира в АДРЕСА_2 , загальною площею 78,9 кв.м. (т.1 а.с.14,15).

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 17).

1/6 частку квартири АДРЕСА_1 успадкували ОСОБА_3 , отримавши свідоцтво про право на спадщину 2/3 часток зазначеного вище майна (а.с. 22, 107-109) та ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 16), не оформивши свої спадкові права.

08 лютого 2018 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на спадщину за законом, у відповідності до якого останній успадкував 4/18 часток квартири АДРЕСА_1 , 1/6 частина якої належала особисто спадкодавцю ОСОБА_10 , а 1/18 частина квартири належала матері померлого ОСОБА_9 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої на 1/3 частину спадкового майна був її син ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (т.1 а.с. 219-220).

Станом на листопад 2016 року ОСОБА_5 був зареєстрований в АДРЕСА_3 (т. АДРЕСА_4 , а.с. 48), його дружина (т.1 а.с. 49) ОСОБА_6 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_7 станом на 11.05.2018 року були зареєстровані в АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 223).

Станом на 11.05.2018 року ОСОБА_5 був один зареєстрований в квартирі, що розташована в АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 224), однак 16.05.2018 року ОСОБА_5 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 225).

10 липня 2018 року ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , подарував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований в АДРЕСА_6 (в особі законного представника ОСОБА_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ), 4/18 частин квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 235-236). Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бакою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1823, сторони оцінили дар у 20000 грн.

По справі було проведено дві судові будівельно-технічні експертизи, проведення яких доручалося Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз (т.1 а.с. 127-155) та т.2 (а.с. 25-54).

У відповідності до висновку експерта №768/769-19 від 17.07.2017 року ринкова вартість 4/48 частин квартири АДРЕСА_1 складає 42793 грн. Власнику 4/18 ідеальних частин квартири недостатньо площі 17,53 кв.м. для виділення в натурі та обладнання окремої однокімнатної квартири в квартирі АДРЕСА_1 , загальна площа яких складає 78,9 кв.м., оскільки у відповідності до п.2.22 ДБН В.2.2-15-2005 передбачає нормативну площу для виділення окремої однокімнатної квартири не менше ніж 30 кв.м. зазначені обставини унеможливлюють виділення в натурі 4/18 частин спірної квартири.

У відповідності до висновку експерта № НОМЕР_1 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі від 12.03.2020 ринкова вартість посімейного заселення АДРЕСА_7 АДРЕСА_8 та господарських будівель: сарай гараж «Б», сарай «Л», вбиральня «М», на час оцінки складає 525215 грн.

Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу припинення права на частку у спільному майні, врегульовані наступними нормами закону.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях..

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 321 ЦК України).

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити дотримання їх точності. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

За змістом статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс14 визначальною обставиною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є те, чи буде істотною шкода завдана внаслідок такого припинення.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».

Крім того, у відповідності до п.3 ч.2 ст. 175 СК України Якщо виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим (частина друга статті 183 Цивільного кодексу України), діти, які мають право на виділ частки із майна у натурі, мають право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Перелічені вище судово-будівельні експертизи дають суду беззаперечні докази наявності двох обставин для припинення права на 4/18 часток малолітнього ОСОБА_7 , визначені ст. 365 ЦК України, а саме частка є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною.

Вирішуючи питання щодо можливості спільного володіння і користування майном суд бере до уваги посилання відповідача ОСОБА_5 на наявність кровного споріднення між ним та позивачами за основним позовом, однак, як свідчать матеріали справи ОСОБА_5 до моменту успадкування ним права власності на 4/18 частин квартири, не проживав в ній, між ним та позивачами не існувало жодного порядку користування житлом.

Так само суду не доведено наявність усталених сімейних зв`язків та ознак сім`ї, в розумінні ст. 3 СК України, які б свідчили про наявність спільних прав та обов`язків між позивачами та відповідачем, про пов`язаність спільним побутом, а з урахуванням відчуження своєї частки малолітній дитині в ході розгляду справи, суд приходить до переконання про неможливість спільного користування та володіння майном, яке перебуває у спільній власності різних сімей.

Оцінюючи подані відповідачем ОСОБА_5 докази про те, що припинення права власності на 4/18 часток у майні завдасть істотної шкоди йому та його сім`ї, слід звернути увагу на наступне.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, надаючи заяву про розгляд справи за їх відсутності, та викладаючи позицію щодо наявності порушень прав малолітньої дитини при припиненні права на частку у спільному майні, повідомив суд про те, що фактично в квартирі проживає три сім`ї з п`яти дорослих осіб та однієї малолітньої дитини. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ніколи не проживали і фактично не проживають у квартирі, умов для проживання малолітньої дитини разом з законним представником в квартирі не існує. Саме тому представник органу опіки та піклування не вбачає істотної шкоди інтересам малолітньої дитини при виплаті їй грошової компенсації вартості належної їй частки у спільному майні (т.2, а.с. 1).

Слід також звернути увагу на ту обставину, що грошова компенсація у розмірі 116715 грн. (сто шістнадцять тисяч сімсот п`ятнадцять грн.), що знаходиться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області по квитанціям № від 05 грудня 2018 року та № 26372447 від 23 квітня 2020 року, являється також досить значною для забезпечення батьками малолітньої дитини його прав на інше житла, де батьки матимуть змогу надати розвиток своїй дитині в колі осіб, які і складають його сім`ю.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , припинення права власності малолітнього ОСОБА_7 на належну йому частину квартири не завдасть істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших, тому втручання у право власності малолітнього ОСОБА_7 шляхом позбавлення його права на частку у спільному майні, та стягнення грошової компенсації, буде справедливими по відношенню до дитини та інших співвласників, та таким, що узгоджується з усталеною практикою, викладених у Постановах Верховного Суду України в аналогічних справах.

При цьому суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_5 у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_5 у зустрічному позові наполягав на визнанні його право власності на 4/18 часток у квартирі АДРЕСА_1 , посімейного спільного заселення та просив поділити в натурі об`єкт нерухомості, виділивши йому 4/18 часток у власність.

Як зазначав суд вище, при проведенні судової будівельно-технічної експертизи судовий експерт не надав суду висновок про можливість виділення в натурі 4/18 часток квартири.

В свою чергу, ОСОБА_5 в ході розгляду справи відчужив належні йому 4/18 ідеальних часток, уклавши договір дарування зі своїм сином ОСОБА_7 в особі матері дитини ОСОБА_6 .

Таким чином, у суду відсутні підстави для визнання за ОСОБА_5 права власності на 4/18 часток у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки позивач за зустрічним позовом припинив своє право власності, уклавши відповідний договір дарування.

Вирішуючи зустрічний позов в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступних норм закону.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом не знайдено підстав для відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_5 не доведено порушення його прав позивачами, як і не доведена сукупність обставин, що підлягає доказуванню про вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди.

Аналізуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в особі його матері ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь позивача ОСОБА_3 належить стягнути сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 552 грн. (т.1, а.с. 1), витрати на проведення експертизи у розмірі 1980 грн. (одна тисяча вісімдесят гривень).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 263, 265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради, про припинення права на частку у спільному частковому майні, визнання права власності, - задовольнити.

Припинити право спільної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на 4/18 часток квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право власності на 4/18 часток квартири АДРЕСА_1 .

Присудити на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в особі ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за 4/18 часток квартири АДРЕСА_1 у розмірі 116715 грн. (сто шістнадцять тисяч сімсот п`ятнадцять грн.), що знаходиться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області по квитанціям № від 05 грудня 2018 року та № 26372447 від 23 квітня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в особі ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 552 грн. (п`ятсот п`ятдесят дві гривні), витрати на проведення експертизи у розмірі 1980 грн. (одна тисяча вісімдесят гривень).

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна в натурі, визнання права власності на частину квартири, відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 224 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Сорока О.В.