КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №368/467/2018 Головуючий у І інстанції - Кириченко В.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/951/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційий банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 28 серпня2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційий банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між сторонами 04.08.2006 року договору у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки.

У зв`язку з порушенням відповідачем узятих на себе зобов`язань, позивач просив стягнути на свою користь виниклу заборгованість, яка станом на 28.02.2018 року складає 35303,56 грн.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 23.07.2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь відповідача 384 грн. 20 коп. у відшкодування сплаченого судового збору.

Додатковим рішенням Кагарлицького районного суду Києва стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк на користь ОСОБА_2 38793 грн. 70 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі позивач просить додаткове рішення суду скасувати, оскільки витрати на правничу допомогу перевищують ціну позову по справі, по якій вона надана.

Належних платіжних документів в підтвердження сплати витрат на правничу допомогу дано не було.

Оплата отримана адвокатом повинна бути законною за формою і порядком внесення ірозумнообгрунтованою за розміром. Розмір оплати і порядок її внесення мають бути чітковизначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення оплати (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між виконавцем та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу. Так само, не є належним документами і копія квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 05.03.2019 року на суму 27000 грн. та №13 від 23.07.2019 року на суму 11793,70 грн., які не містятьпечатки Банку, адже не відповідає вимогам правил бухобліку.

При цьому правнича допомога є неспівмірна складності справи.

Так, в акті приймання-передачі наданих послуг адвокат зазначає, що на пошук та підбір нормативної бази ним витрачено дві години, а також витрачено дві години на підбір та аналіз судової практики національних судів та ЄСПЛ і за надання зазначених видів послуг визначив сплату у розмірі 6676.80 грн. І це по найпростішій справі з усталеною практикою. За розробку тактики ведення судового процесу адвокат зазначив вартість - 1669,20 грн. В цьому ж акті адвокат вказує вартість послуги за участь в судових засіданнях у розмірі 10000 грн., за 4 засідання, без зазначення тривалості судових засідань, але суд і на це увагу не звернув.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертає увагу на те, що відповідно до наданого акту приймання- передачі наданих послуг вартість кожної послуги по найпростішій справі перевищує мінімальну заробітну плату за місяць.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції, нехтуючи завданням цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений розгляд справ, нехтуючи ст. 124 Конституції України, ухвалив незаконне та необгрунтоване додаткове рішення, яким допоміг адвокату отримати грошові кошти, які він не заробив, оскільки, по-перше, не надав той спектр послуг, який зазначив в акті, а по-друге, вартість зазначених послуг в рази перевищує їх реальної вартості та витраченому часу.

Виходячи з усього вищезазначеного, суд без достатніх правових підстав стягнув з АТ КБ ''ПРИВАТБАНК" на користь Відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 38793,70 грн.

У відзиві відповідачка вважає, що позивачем в апеляційній скарзі не доведено, в чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість оскаржуваного додаткового рішення, отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а додаткове рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 28 серпня 2019 року про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу залишенню без змін, з наступних підстав.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 23.07.2019 року відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_2 384 грн. 20 коп. у відшкодування сплаченого судового збору.

У вказаному рішення суд не вирішив питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню згідно Акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги №1-03/19 від 05.03.2019 року і сума до стягнення становить 38793,70 грн., а саме:

-первинна правова консультація клієнта: вивчення та аналіз наданих документів, роз`яснення можливих шляхів захисту порушених прав, оцінка судової перспективи справи, складання та підписання Договору про надання правничої допомоги 05 березня 2019р., Додатку №1 до договору, оформлення ордеру серії КС №582051, Протоколу наради з клієнтом від 05.03.2019 року 834,60 грн. за 1 год. роботи;

-ознайомлення з матеріалами судової справи з фотографуванням всіх матеріалів, заява від13 березня 2019р. 1251,90грн. за 1 год. роботи;

-пошук та підбір нормативної бази 3338,40грн за 2 год. роботи;

-підбір та аналіз судової практики національних судів та ЄСПЛ 3338,40грн. за 2 год. роботи;

-розробка тактики ведення судового процесу 1669,20грн. за 1 год. роботи;

-підготовка заяви про скасування заочного рішення від 22 березня 2019року, сплата судового збору, квитанція №52204 від 21.03.2019року 4173грн. за 2 год. роботи;

-підготовка відзиву на позовну заяву, 25.04.2019року 4173грн. за 2 год. роботи;

-правовий аналіз доказів наданих позивачем у справі 834,60грн. за 1 год. роботи;

-правовий аналіз відповіді на відзив 834,60грн. за 1 год. роботи;

-підготовка заперечення на відповідь на відзив від 01.07.2019року 4173грн. за 2 год. роботи;

-підготовка клопотань про застосування заходів процесуального примусу від 01.07.2019 року 834,60грн. за 1 год. роботи;

-підготовка клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу від 23.07.2019року, Акту приймання передачі наданих послуг від 23 липня 2019року 834,60грн. за 1 год. роботи;

-сканування та підготовка копій документів для подачі до суду відповідно до кількості сторін у справі 834,60грн. за 1 год. роботи;

-надсилання процесуальних документів суду та учасникам справи засобами поштового зв`язку-описи до цінного листа від 22.03.2019р., від 25.04.2019, від 26.04.2019р., від 01.07.2019, від 01.07.2019р.-83,60грн. за 1 год. роботи;

-Участь у судовому засіданні суду першої інстанції, за 4 засідання по 2500 грн. за одне засідання:

13 березня 2019 року; 12 квітня 2019 року; 28 травня 2019 року; 23 липня 2019 року 10000грн.;

-добові витрати на відрядження по Київській області по 417,30 грн. за одну добу: 13 березня 2019 року ; 12 квітня 2019 року; 28 травня 2019 року; 23 липня 2019 року 1669,20 грн.

-Загальний розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу становить 38793 грн. 70 коп. і вказані судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Водночас пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Окрім цього Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначає не види правової допомоги, а виключно граничний розмір їх компенсації.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини 3 статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частинами 5-6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що представник позивача в судове засідання призначене для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення у справі, не з`явився, заперечень проти винесення додаткового рішення не надіслав розгляд справи проведено у його відсутність.

Відповідно до ст. 137 ч.4-6 ЦПК України позивач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з підстав не співмірності витрат та не виконав обов`язку доведення не співмірності витрат.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частинах 4-5 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обгрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, позивач не надав.

Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, якіпідлягають розподілу між сторонами. Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 р. у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 р. у справі № 910/4881/18, від 08.04.2019 р. у справі № 922/619/18.

Між тим суд першої інстанції дослідив додані до клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу докази та не встановив недотримання відповідачкою (її представником) вимог частин 4 та 5 статті 137 ЦПК України.

Як убачається з апеляційної скарги, позивач помилково вважає, що відповідачка зобов`язана доводити «справедливість» та «повноту» витрат на правову допомогу, які фактично понесені нею.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як зазначають суди, зокрема, Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, до предмета доказування у справі входить склад та розмір витрат на правничу допомогу.

Також Верховний Суд у постанові від 09 квітня 2019 року по справі №826/2689/15 звернув увагу на те, що сторона, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не наводить жодного аргументу щодо неспівмірності таких витрат, та лише зазначає, що іншою стороною не надано документів на обгрунтування ринкової вартості послуг.

Вказаний довід визнаний Верховним Судом безпідставним, враховуючи той факт, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обгрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що позивачем у цій справі не здійснено.

Також в апеляційній скарзі позивач помилково зазначає про те, що нібито відповідачкою не було надано належних платіжних документів на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу.

Так Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу:

«...На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Як убачається з матеріалів справи, до клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідачкою, на підтвердження сплати таких витрат, були долучені копії квитанцій до прибуткового касового ордера №7 від 05.

Позивач помилково зазначає, що копії квитанцій до прибуткового касового ордера №7 від 05.03.2019р. та №13 від 23.07.2019р., не є належними доказами, оскільки не містять печатки банку ( sic !) та не відповідають вимогам правил бухобліку.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Оскільки вищевказані квитанції містять інформацію щодо предмета доказування - розміру витрат на правничу допомогу, вони є належними доказами по справі.

Порядок заповнення прибуткових касових ордерів визначений Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджене постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 р. № 148 (далі - Положення №148).

Згідно з п. 32 Положення №148 прибуткові касові ордери (ПКО) і квитанції до них, а також видаткові касові ордери (ВКО) заповнюються у будь-який спосіб, який би забезпечував належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів строку. У касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Приймання готівки за касовими ордерами проводиться тільки в день їх складання. Виправлення в касових ордерах та видаткових відомостях забороняються.

Як убачається з вищевказаних квитанцій, вони повністю відповідають формі прибуткового касового ордера, передбаченій Додатком 2 до Положення №148, а наявність відтиску печатки будь-якого банку на квитанції до прибуткового касового ордера, який видається адвокатом, не передбачена вимогами законодавства.

При цьому у апеляційній скарзі апелянт не зазначив, якому саме пункту та яких саме правил бухгалтерського обліку не відповідають квитанції до прибуткового касового ордера.

Крім цього позивач у апеляційній скарзі помилково заявляє, що відповідачкою не було погоджено розмір оплати за професійну правничу допомогу, порядок її внесення та засади обчислення.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За нормами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін. що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З метою отримання правової допомоги, відповідачкою було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги від 05.03.2019 р. № 1-03/19 (далі - договір) з адвокатом Старовойтом Віталієм Петровичем, копія якого долучена до матеріалів справи.

Додатком №1 до вищевказаного договору сторони обумовили ставки за надання професійної правничої допомоги та погодили порядок і строки виплати гонорару за надану професійну правничу допомогу адвокатом з представництва клієнта у спорі з АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за договором позики у даній справі.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України зазначено, що реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. За змістом статті 64 Конституції України конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено.

Щодо того, що вартість кожної послуги перевищує мінімальну заробітну плату за місяць.

Частина 3 ст. 137 ЦПК передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги №1-03/19 від 05.03.2019 року, копія якого долучена до матеріалів справи, адвокатом надані послуги, вартість жодної з яких не перевищує розміру мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2019 року визначеної ЗУ «Про Державний бюджет на 2019 рік» - 4173 грн.

-первинна правова консультація клієнта: вивчення та аналіз наданих документів, роз`яснення можливих шляхів захисту порушених прав, оцінка судової перспективи справи, складання та підписання Договору про надання правничої допомоги 05 березня 2019р., Додатку №1 до договору, оформлення ордеру серії КС №582051, Протоколу наради з клієнтом від 05.03.2019 року клієнтом від 05.03.2019 року834,60 грн ;
-ознайомлення з матеріалами судової справи, з фотографуванням всіх матеріалів, заява від 13 березня 2019р.1251,90 грн.;
-пошук та підбір нормативної бази3338,40 грн.;
-підбір та аналіз судової практики національних судів та ЄСПЛ3338,40 грн.;
-розробка тактики ведення судового процесу1669,20 грн.;
-підготовка заяви про скасування заочного рішення від 22 березня 2019 року, сплата судового збору квитанція №52204 від 21 03.2019 року4173 грн.;
-підготовка відзиву на позовну заяву, 25.04.2019 року4173 грн.;
-правовий аналіз доказів наданих позивачем у справі834,60 грн.;
-правовий аналіз відповіді на відзив834,60 грн.;
-підготовка заперечення на відповідь на відзив, від 01.07.2019 року4173 грн.;
-підготовка клопотання про застосування заходів процесуального примусу від 01.07.2019 року834,60 грн.;
-підготовка клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу від 23.07.2019 року, Акту приймання передачі наданих послуг від 23 липня 2019 року834,60 грн.;
-сканування та підготовка копій документів для подачі до суду відповідно до кількості сторін у справі834,60 грн.;
-надсилання процесуальних документів суду та учасникам справи засобами поштового зв`язку - описи до цінного листа від 22.03.2019р., від 25.04.2019, від 26.04.2019р„ від 01.07.2019, від 01.07.2019р.- 83,60 грн.;
Участь у судовому засіданні 13 березня 2019 року2500 грн
Участь у судовому засіданні 12 квітня 2019 року;2500 грн
Участь у судовому засіданні 28 травня 2019 року;2500 грн
Участь у судовому засіданні 23 липня 2019 року2500 грн
-добові витрати на відрядження по Київській області, що не потребують спеціального документального підтвердження 13 березня 2019 року ;417,30 грн
12 квітня 2019 року;417,30 грн
28 травня 2019 року;417,30 грн
23 липня 2019 року417,30 грн

З викладеного вбачається, що кожна з наданих послуг не перевищує мінімальний розмір заробітної плати за місяць, в зв`язку з чим такі доводи не приймаються судом до уваги.

Щодо посилання позивача на те, що суд не звернув уваги на акт приймання-передачі наданих послуг, у якому вказано вартість послуг за участь в судових засіданнях без зазначення їх тривалості.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги № 1- 03/19 від 05 березня 2019р. сторонами обумовлена вартість послуги представництва інтересів у судах у фіксованому розмірі - участь у судовому засіданні суду першої інстанції, за одне засідання без урахування часу - 2500 грн. Тому в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Співмірність як критерій для оцінки суми витрат на правничу допомогу є оціночною категорією.

Частиною 3 статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно матеріалів справи поведінка позивача призвела до затягування розгляду справи, і відтак до збільшення суми витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду першої інстанції від 12 квітня 2019 року позивачу встановлено строк для подачі відповіді на відзив до 14.05.2019 року, а відповідачці строк для подання заперечення до 23.05.2019р.

Частиною 4 статті 178 ЦПК України передбачено, що копія відповіді на відзив та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Відповідачка у заяві про перегляд заочного рішення повідомила як суд так і позивача про те, що вона з 12.10.2016р. знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , та одночасно зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта.

Проте, незважаючи на це позивач надіслав відповідь на відзив за адресою АДРЕСА_1 , чим вчинив дії, що спрямовані на затягування розгляду справи та перешкоджання судовому процесу (п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи ухвалою суду першої інстанції від 04 квітня 2018 року (а.с. 26) позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом надання суду заяви позивача, та її копії для відповідача з копіями додатків до неї, про усунення недоліків.

Позивачем 12 квітня 2018 року надано суду заяву про усунення недоліків позовної заяви з копіями доказів, однак позивач, не виконав процесуального обов`язку визначеного суддею та не надав копії заяви з додатками для відповідачки.

Позивач у відповіді на відзив та поясненні (а.с. 158) безпідставно заперечував певні обставини, які мають значення для справи, а саме те, про сплив строку позовної давності.

Позивач завищив розмір позовних вимог в частині стягнення заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом.

Позивач 5 разів подавав заяви про перенесення розгляду справи з надуманих підстав. Зокрема 27.08.2019р. подав заяву про перенесення нібито у зв`язку з необхідністю підготування «заперечення», в той час як :

заперечення (відповідно до вимог ст.180 ЦПК) має право подати виключно відповідач;

таке «заперечення» в подальшому так і не було надано позивачем.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Витрати на професійну правничу допомогу, які понесла відповідачка підтверджено документами, наявними в матеріалах справи (заяви по суті справи та інші процесуальні документи надані адвокатом) та рештою документів, копії яких були додані до клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Отже суд першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат, враховуючи положення пункту 3 частини 3 статті 141 ЦПК України, правомірно визначив розмір суми витрат на професійну правничу допомогу.

Частинами 5-6 статті 137 ЦПК України визначено, що суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як убачається з акту приймання-передачі наданих послуг від 23.07.2019р. у розділі «№ за порядком» зазначено 12 різних статей витрат на правничу допомогу.

Оскільки позивачем в апеляційній скарзі не доведено які ж саме витрати на його думку є неспівмірними та підлягають зменшенню, необгрунтовано до якого розміру підлягають зменшенню ті чи інші витрати, не надано жодного доказу на таке обґрунтування, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 28 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко