ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4318/20 Справа № 203/3828/19 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 09 жовтня 2004 року по 13 серпня 2008 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею, але самотужки забезпечити належний рівень утримання, необхідний для розвитку дитини його віку, вона не може. Відповідач ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, з 09 жовтня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2008 року, рішення набрало законної сили 26 січня 2008 року (т.1 а.с. 4, 6).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 5).

Місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з дати народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір'ю ОСОБА_1 , що вбачається з довідки № 10009 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 17 жовтня 2019 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Позивач була зареєстрована у вказаній квартирі 17 лютого 1998 року (т.1 а.с.14).

Позивач проживає у квартири своєї матері ОСОБА_5 без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 .

У вказаній квартирі неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає також, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 14 листопада 2018 року, складеним Управлінням-службою у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради (т.1 а.с.133).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.9, 10).

Відповідач проживає з квітня 2017 року без реєстрації у квартирі АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 21).

Згідно акту обстеження умов проживання від 13 січня 2020 року у квартирі АДРЕСА_4 проживають ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 199)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд першої інстанції посилався на їх недоведеність, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі СК України, в редакції, чинній на день подання позовної заяви) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За нормою ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З 09 жовтня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2008 року, рішення набрало законної сили 26 січня 2008 року (т.1 а.с. 4, 6).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 5).

Місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з дати народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір'ю ОСОБА_1 , що вбачається з довідки № 10009 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 17 жовтня 2019 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Позивач була зареєстрована у вказаній квартирі 17 лютого 1998 року (т.1 а.с.14).

Позивач проживає у квартири своєї матері ОСОБА_5 без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 .

У вказаній квартирі неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає також, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 14 листопада 2018 року, складеним Управлінням-службою у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради (т.1 а.с.133).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.9, 10).

Відповідач проживає з квітня 2017 року без реєстрації у квартирі АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 21).

Згідно акту обстеження умов проживання від 13 січня 2020 року у квартирі АДРЕСА_4 проживають ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 199)

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили спільне проживання, як подружжя, у березні 2007 року без спору про місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 (т.1 а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві на позовну заяву зазначав, що дитина за своїм бажанням періодично проживає то з ним, то з матір"ю, та він підтримує дитину матеріально, купує одяг, взуття, інші речі особистого вжитку (т.1 а.с.34-39).

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_2 звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини та ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2020 року відкрито провадження у даній справі (т.2 а.с.6).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні в апеляційному суді пояснила, що дитина проживає разом з нею.

Позивач ОСОБА_1 надала до апеляційного суду її звернення до Соборного відділення поліції ДВП ГУ НП у Дніпропетровській області від 2019 року та від 2020 року, в яких вона зазначала про існування спору між нею та батьком неповнолітнього сина щодо місця його проживання, зазначала у зверненнях, що батько утримував сина без її згоди та без згоди дитини.

У судовому засіданні в апеляційному суді представник відповідача ОСОБА_2 пояснила, що неповнолітній син ОСОБА_3 не теперішній час із батьком не проживає. Також зазначала, що дитина не проживає і з матір"ю.

Слід зазначити, належних доказів на підтвердження того, що неповнолітній син ОСОБА_3 дійсно не проживає разом із матір"ю, відповідачем суду не надано. Не надано належних доказів на підтвердження того, що дитина проживає в іншому місці, а не з матір"ю.

Таким чином, встановлено, неповнолітня дитина після розірвання шлюбу сторін зареєстрована за однією адресою разом із матір"ю та проживає разом із матір"ю. Доказів на підтвердження того, що дитина з матір"ю не проживає, матеріали справи не містять. Відповідач інших утриманців не має, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2019 року і до повноліття дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2019 року і до повноліття дитини.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді