Справа № 133/69/20
Провадження № 22-ц/801/999/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 рокуСправа № 133/69/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2020 року, ухвалене суддею Воронюк В.А. в м. Козятині, в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 15 130,63 грн за кредитним договором №б/н від 20.06.2011, а також судові витрати у розмірі 2102 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 01.12.2019 має заборгованість у розмірі 15 130,63 грн, яка складається з наступного: 8 688,39 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 275,34 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 3 970,20 грн - нарахована пеня, а також 500 грн - штраф (фіксована частина) та 696,70 грн - штраф (процентна складова).

Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 8 688 грн 39 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 квітня 2020 року відмовлено АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16.03.2020 в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення просить залишити без змін. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Скарга мотивована тим, що відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафу, оскільки разом з анкетою-заявою підписав довідку про умови кредитування; необґрунтованим є висновок суду щодо непогодження з відповідачем умов кредитування щодо сплати процентів та неустойки; судом не враховано останні висновки Верховного Суду; судом безпідставно відмовлено у стягненні нарахованих відсотків за ст. 625 ЦК України, а також неустойки.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується, тому в цій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов (в частині стягнення тіла кредиту), суд першої інстанції виходив із того, що позичальником фактично отриманні та використанні кошти в добровільному порядку банку не повернуті, тому наявні підстави для виконання відповідачем обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах, а також пені та штрафів відсутні, оскільки їх розмір та порядок сплати не обумовлений сторонами в підписаній анкеті-заяві, а Умови та правила надання банківських послуг не є складовою частиною укладеного кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 20 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ «ПриватБанк», укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.14).

Звертаючись до суду із позовом, банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 червня 2011 року в розмірі 15 130,63 грн: 8 688,39 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 275,34 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 3 970,20 грн - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - фіксована частина та 696,70 грн - процентна складова (а.с.7-13).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами на підставі ст. 625 ЦК України, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В анкеті-заяві від 20.06.2011 зазначено лише особисту інформацію ОСОБА_1 , зокрема, персональній дані, адресу проживання, контактну інформацію, сімейний стан, місце працевлаштування. У вказаній заяві також зазначено, що ОСОБА_1 просить видати платіжну картку кредитка «Універсальна», бажаний кредитний ліміт за платіжною картою - 2000 грн.

При цьому, у заяві відсутні відомості про умови, відповідно до яких картка повинна була діяти і обслуговуватися, домовленість сторін про розмір кредитного ліміту, строк повернення кредиту, розмір і порядок одержання процентів, відповідальність за порушення умов договору тощо.

Тобто вказана анкета-заява, на яку позивач посилається як на підставу відкриття карткового рахунку та отримання відповідачем кредиту, не містить істотних умов кредитного договору, визначених ст.ст. 638, 1054 ЦК України.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути відсотки по ст. 625 ЦК України та пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.06.2011 шляхом підписання анкети-заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача Витягу з Умов та правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки та відповідальність за невиконання чи порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені та штрафів у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у заяві від 20.06.2011.

Що стосується вимоги позову про стягнення відсотків згідно ст. 625 ЦК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач здійснив нарахування відсотків в розмірі 86,4 % річних за період з 01.10.2019 по 01.12.2019 в сумі 1275,34 грн. У даному випадку, за відсутності Умов та правил надання банківських послуг, які погоджені відповідачем, неможливо стверджувати про договірні відсотки. Отже, вказаний розмір відсотків не може бути застосований.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки суд не бере до уваги Умови та правила надання банківських послуг, які не були підписані сторонами і на які посилається позивач, не можливо встановити строк повернення кредиту (строк виконання зобов`язання) та порядок погашення кредитної заборгованості, а відтак неможливо визначити дату, з якої можна нараховувати 3% річних. Тому підстав стягувати відсотки в розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України (3%) теж не має.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 був повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафу, оскільки разом з анкетою-заявою підписав довідку про умови кредитування не беруться колегією суддів до уваги, оскільки така довідка не була надана до суду першої інстанції, а суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення на момент його ухвалення судом першої інстанції.

Тому додані до апеляційної скарги довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», виписка по рахункам відповідача, а також довідка про видані ОСОБА_1 кредитні картки апеляційний судом не беруться до уваги, оскільки апелянтом не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Голослівним також є доводи апелянта про необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо непогодження з відповідачем умов кредитування щодо сплати процентів та неустойки, оскільки в рішенні суду наведені мотиви відмови у задоволенні позову в частині стягнення процентів, а також пені та штрафів.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.12.2019 у справі №750/6058/17-ц та від 12.02.2020 у справі №382/327/18-ц, однак, вказані висновки висловлені у справах за інших правовідносин і не могли бути враховані судом першої інстанції, так як на момент розгляду справи судом першої інстанції в матеріалах справи була відсутня підписана позичальником довідка про умови кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко