Справа №489/4182/17
Провадження № 22-ц/812/727/20
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 червня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ПП «Авто-Віола Плюс» - Дорошенко А.П.,

представника відповідача - Білого В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

приватного підприємства «Авто Віола Плюс»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Румянцевою Н.О., повний текст складено 05 лютого 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного підприємства «Авто-Віола Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та упущеної вигоди,-

В С Т А Н О В И В

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та упущеної вигоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 03 вересня 2016 року ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Рута 25 Нова, д/н НОМЕР_1 на перехресті вул. Ілліча та вул. Одеське шосе у м. Миколаєві допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz 313 СDI д/н НОМЕР_2 , власником якого є він.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його транспортний засіб марки Mercedes-Benz 313 СDI, державний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2016 року винним у вказаному ДТП визнано ОСОБА_3 , який на час вчинення ДТП перебував на стажуванні ПП «Авто-Віола плюс» та у вересні 2016 року проходив стажування у якості водія автобусу Рута 25 Нова на ПП «Авто-Віола плюс».

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «Арсенал Страхування».

Внаслідок вказаної ДТП позивачу було завдано майнової шкоди у вигляді відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 20850 грн. 00 коп., проте до теперішнього часу останньому не відшкодовано завданих збитків.

Разом з тим позивач вказує, що з 04 вересня по 05 листопада 2016 року він не працював, а належний йому автомобіль знаходився на території АК «Морехідний» без виїзду, у зв`язку з пошкодженнями, отриманими в ДТП. Сплата за гаражування склала 496 грн. 00 коп., які йому повинен відшкодувати відповідач.

Крім того, у зв`язку з простоєм транспортного засобу, який позивач використовував для здійснення підприємницької діяльності, він зазнав збитків в сумі 18 900 грн. 00 коп.

На час перебування транспортного засобу на території АГК «Морехідний» на період з 04 вересня 2016 року по 05 листопада 2016 року було прийнято на роботу водія, за якого на протязі двох місяців сплачував податки в розмірі 3403 грн.00 коп. Після звернення його з заявою до страхової компанії про відшкодування страхового випадку, страховою компанією не відшкодовано вартість франшизи в розмірі 510 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ПП «Авто-Віола Плюс».

Враховуючи вищенаведене та уточнивши свої вимоги, зменшивши розмір шкоди на ремонт автомобіля з врахуванням сплаченої суми страхового відшкодування, позивач остаточно просив стягнути з ОСОБА_3 та ПП «Авто-Віола Плюс» в солідарному порядку матеріальну шкоду в розмірі 35 816 грн. 00 коп., що складається з ремонту автомобіля - 12 507 грн. 00 коп., сплаченої суми за податками, ЄСВ, військовий збір в розмірі 3403 грн. 00 коп., втрачений дохід у розмірі 18 900 грн. 00 коп., 496 грн. 00 коп. - зберігання транспортного засобу АГК Морехідний, франшизи - 510 грн. 00 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Авто-Віола Плюс» на користь ОСОБА_2 на відшкодування шкоди 12507 грн.00 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 525 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 224 грн. 00 коп.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ПП «Авто-Віола Плюс» про відшкодування податків, ЄСВ, втраченого доходу та простою автомобіля відмовлено.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ПП «Авто-Віола Плюс» подало на нього апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, не обґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволені позову.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги ПП «Авто-Віола Плюс» вказувалося, що позивачем на підтвердження витрат на ремонт транспортного засобу надано акт виконаних робіт та затрат на витратний матеріал від 07 серпня 2017 року на загальну суму 20850,00 грн. Проте, вважає, що цей акт не є доказом дійсної сплати коштів за ремонт транспортного засобу, оскільки допустимим доказом є експертне дослідження.

Крім того, посилання позивача на те, що проходження стажування підтверджує факт трудових відносин із водієм не можуть бути належними доказами виконання трудових обов`язків водієм під час ДТП, оскільки транспортний засіб РУТА 25 Нова, державний номер НОМЕР_1 , закріплено за Миколаївським міським маршрутом № 29 (мкр. Намив-Ш.Балка), в той час як ДТП сталося в мкр. Варварівка, який маршрут № 29 не перетинає.

Оскільки приватним підприємством доручень здійснювати будь-які перевезення поза маршрутом № 29 ОСОБА_3 не давав, нести цивільну відповідальність за наслідки ДТП має саме останній.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечував проти її задоволення та вказував, що він перебував у трудових відносинах з ПП «Авто-Віола Плюс», проходив стажування, був допущений до керування транспортним засобом, проведення службової перевірки підтверджує вказані обставини. Проте з результатами такої перевірки він не був ознайомлений, надати письмові пояснення з приводу ДТП уповноваженому представнику підприємства, йому запропоновано не було. Зїзди із закріпленого маршруту №29 було здійснено з метою дозаправлення автомобіля газовим паливом на газовій (метановій) заправці, що розташована у мкр. Варварівка.

Позивач та третя особа ПрАТ «СК`Арсенал страхування» правом на подачу відзиву не скористалися.

У суді апеляційної інстанції представник ПП «Авто-Віола Плюс» апеляційну скаргу підтримала, просила про її задоволення.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги щодо відсутності підстав для покладанням відповідальності на ПП «Авто-Віола Плюс». В той же час, вважав такими, що заслуговують на увагу твердження апелянта щодо не доведення позивачем сплату коштів за проведений ремонт.

Позивач та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ПрАТ «СК Арсенал страхування» направило до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Неявка вказаних осіб, в силу ч.2 ст.371 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Рішення суду в частині відмови у задоволені позову щодо відшкодування податків, ЄСВ, втраченого доходу та простою автомобіля та у позові до ОСОБА_3 сторонами не оскаржується, а тому не є предметом перегляду в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 03 вересня 2016 року близько 11 год. 55 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Рута 25 Нова, державний номер НОМЕР_1 , на перехресті вул. Ілліча та вул. Одеське шосе в м. Миколаєві, не був уважним, не простежив за дорожньою обстановкою та не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Mercedes-Benz 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу Mercedes-Benz 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с 8).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником транспортного засобу Рута 25 Нова, державний номер НОМЕР_1 , є ТОВ «Альянс сервіс» (а.с. 114).

Згідно тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_5 № 433925 від 14 лютого 2015 року, транспортний засіб Рута 25 Нова, державний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ПП «Авто-Віола Плюс» (а.с 113).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ПП «Авто-Віола Плюс» на час скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» за договором від 18 лютого 2016 року, поліс АЕ/802423, франшиза становила 510 грн.

Страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн.

05 вересня 2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до ПрАТ СК «Арсенал Страхування» про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , викладеному у звіті за № 200/09/2016 року від 15 вересня 2016 року та складеного за заявою страховика ПрАТ СК «Арсенал Страхування», вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz 313 СDI, державний номер НОМЕР_2 ,з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 та з урахуванням ПДВ складає 9752 грн. 30 коп. Розмір ПДВ з вартості складових, що підлягають заміні становить 902 грн. 96 коп.

Таким чином вартість матеріального збитку становить 8849 грн. 34 коп.

З врахуванням вимог п.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування зменшено на суму франшизи 510 грн.

Згідно платіжного доручення за № 41769 від 04 листопада 2016 року ПрАТ СК «Арсенал Страхування» було сплачено на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 8339 грн. 34 коп.

Відповідно до акту про виконання робіт і затрат на витрачені матеріали № 190 від 07 серпня 2017 року ремонт транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 313 СDI», державний номер НОМЕР_2 , яка належить позивачу складає у розмірі 20 850 грн. 00 коп.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути на його користь матеріальну шкоду за ремонт належного йому автомобіля марки Mercedes-Benz 313 СDI, державний номер НОМЕР_2 , з урахуванням сплаченого страхового відшкодування становить 12 507 грн. 00 коп., сплаченої суми за податками, ЄСВ, військовий збір, втрачений дохід, франшизу та зберігання транспортного засобу АГК Морехідний, з ПП «Авто-Віола Плюс» та ОСОБА_3 в солідарному порядку.

Суд першої інстанції врахувавши викладені обставини та частково задовольняючи позовні вимоги позивача до ПП «Авто-Віола плюс» прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення 12507 грн. та поклав відповідальність по відшкодуванню матеріальної шкоди, яка не перевищує ліміт страхування на страхувальника ПП «Авто-Віола Плюс», оскільки особа, яка винна у ДТП ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з підприємством.

Однак, колегія суддів погоджується не з усіма висновками суду першої інстанції.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Згідно з п.2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика) вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до п.2.4 цієї Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , викладеному у звіті за № 200/09/2016 року від 15 вересня 2016 року та складеного за заявою страховика ПрАТ СК «Арсенал Страхування», вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz 313 СDI, державний номер НОМЕР_2 ,з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 та з урахуванням ПДВ складає 9752 грн. 30 коп. Позивачем сплачено 8339 грню.34 коп., що не заперечується сторонами.

Отже, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, виплативши позивачу страхове відшкодування у розмірі оціненої шкоди (майнові збитки), яка заподіяна у результаті ДТП майну останнього, повністю виконав встановлений полісом обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої у результаті настання страхового випадку.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди у випадку недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, встановлено ст.1194 ЦК України, згідно з якою різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою відшкодовує особа, яка завдала шкоди.

Відповідно до акту про виконання робіт і затрат на витрачені матеріали № 190 від 07 серпня 2017 року ремонт транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 313 СDI», державний номер НОМЕР_2 , яка належить позивачу складає 20 850 грн. 00 коп.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є

За приписами ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а на підставі ст.1172 ЦК України саме юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела.

Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору, можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч.3,4 ст.1187 ЦК України).

На час вчинення ДТП ОСОБА_3 , водій автобусу Рута 25 Нова, державний номер НОМЕР_1 , перебував на стажуванні у ПП «Авто-Віола Плюс», що підтверджується довідкою виданої підприємством від 18 вересня 2018 року.

Актом службового розслідування від 03 вересня 2016 року встановлено, що 03 вересня 2016 року ОСОБА_3 , працюючи на автобусі Рута 25 Нова, державний номер НОМЕР_1 , виїхав за схемою маршруту № НОМЕР_6 , проте за власної ініціативи, без відома керівника підприємства з`їхав зі схеми маршруту, використовуючи автобус для своїх особистих цілей та допустив ДТП.

Відповідно до п. 1.6 Порядок проведення інструктажів та стажування водіїв колісних транспортних засобів зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2008 р за N 776/15467 контроль за організацією роботи з проведення інструктажів та стажування здійснює керівник підприємства.

Відповідно до п. 3.8 Порядок проведення інструктажів та стажування водіїв колісних транспортних засобів стажування водіїв проводиться під керівництвом водія-інструктора

Частиною 3 ст. 24 КЗпП України (у редакції чинній дату скоєння ДТП) передбачено, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року роз`яснено, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ГК України, підприємці мають право укладати з громадянами договори щодо використання їх праці.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що Приватне підприємства «Авто-Віола Плюс», фактично допустивши водія ОСОБА_3 до роботи (здійснення перевезень пасажирів на транспортному засобі Рута 25 Нова, державний номер НОМЕР_1 ), уклало з ним трудовий договір.

Отже, ПП «Авто-Віола Плюс» не спростувало той факт, що ОСОБА_3 не був його працівником. Аргументи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Оскільки ОСОБА_3 як працівник ПП «Авто-Віола Плюс» є винним у ДТП та завдав майнової шкоди позивачу, у зв`язку з чим, саме підприємство повинно нести відповідальність за завдану шкоду.

Враховуючи те, що сума матеріального збитку, завданого майну позивача, перевищує розмір страхової суми, яка була виплачена страховиком, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виникнення у ПП «Авто-Віола Плюс», як особи винної у вчиненні ДТП, відповідальності зі сплати різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи зумовленої трудовим договором, посадовою інструкцією, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Перебування водія ОСОБА_3 поза маршрутом №29, з його слів, було зумовлено необхідністю заправити пальним транспортний засіб, яким він керував, що безпосередньо входить до його обов`язків. І таке підприємством не спростовано.

За таких обставин, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, проте не врахував таке.

Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , викладеному у звіті за № 200/09/2016 року від 15 вересня 2016 року та складеного за заявою страховика ПрАТ СК «Арсенал Страхування», вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz 313 СDI, державний номер НОМЕР_2 ,з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 та з урахуванням ПДВ складає 9752 грн. 30 коп.

При цьому у п.3.2 звіту вказано, що при детальному обстежені пошкоджень, характеру стану поверхні, лако-красочних матеріалів, цілісності матеріалів, для подальшого розрахунку замість заміни деталей, вказаних у протоколі огляду, застосовуються ремонтні роботи по відновленню.

Виключення із розрахунку деталей « ліхтар задній лівий, кут заднього бамперу лівий, петлі нижні дверей задка» виконано у зв`язку з відсутністю документального (фізичного) підтвердження контактування іншого КТЗ з досліджуваним, наданим замовником. Тобто, не вбачається причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженнями вказаних деталей транспортного засобу та дорожно-транспортною пригодою, яка мала місце 03 вересня 2016 року.

Призначену за вищевказаним звітом виплату позивач отримав, з оцінкою погодився, оскільки жодних альтернативних висновків про іншу оцінку не надав та не заявляв про недостатність визначення розміру заподіяного збитку у даній ДТП відповідно вищевказаного звіту.

Відповідно до акту №190 виконаних робіт і витрат на витратні матеріали від 07 серпня 2017 року, складеного ПП ОСОБА_6 було проведено ремонтні роботи, належного позивачеві автомобіля, а саме: рихтування задньої панелі кузова, заміна задніх дверей, бампера, клика бампера, лівого стопа, зрізання скла давніх дверей, поклейка скла задніх дверей, фарбування задньої панелі кузова, задніх дверей.

Стягуючи з відповідача ПП «Авто-Віола Плюс» кошти,суд першої інстанції взяв за основу акт №190 виконаних робіт і витрат на витратні матеріали від 07 серпня 2017 року.

Однак, враховуючи вищенаведеного та характеру отриманих механічних пошкоджень транспортного засобу позивача, останнім не надано доказів того, що для відновлення його транспортного засобу потрібна була саме заміна задній дверей, а не їх ремонт. Також не надано доказів про те, що отримані пошкодження ліхтаря заднього лівого, кута заднього бамперу лівий, петлі нижні дверей задка перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП , яка сталася 03 вересня 2016 року, зважаючи на викладене у звіті від 15 вересня 2016 року.

Аргументи представника позивача, що заміна дверей була зумовлена характером роботи позивача, не є належним та допустимим доказом таких обставин.

Відносини, які виникають між замовником і виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, регулюються Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затвердженими наказом.

Відповідно до розділу 5 даних Правил, порядок оплати послуг з технічного обслуговування та ремонту КТЗ визначається договором. Оплата послуг, які виконуються за договором, рахунком-фактурою, нарядом-замовленням, накладною, квитанцією тощо, здійснюється замовником як у готівковій, так і безготівковій формах. Виконавець оформлює документ про витрати на виконання послуг, який підписується виконавцем і замовником і є невід`ємною частиною договору.

Документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

З акту №190 виконаних робіт і витрат на витратні матеріали від 07 серпня 2017 року, складеного ПП ОСОБА_6 вбачається, що вартість ремонтних робіт становить 14200 грн., а вартість запчастини (задні двері - 2 шт., задній бампер -1 шт. та клик заднього бамперу 1 шт.) - 6650 грн. Всього без ПДД - 20850 грн.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Зважаючи на викладене, належним підтвердженням сплати позивачем коштів за проведений ремонтних робіт та сплата вартості придбаних запчастин є документ, що підтверджує оплату послуг - квитанція, рахунок-фактура, проте матеріали справи не містять таких документів. При цьому слід зауважити, що акт №190 виконаних робіт від 07 серпня 2017 року, не є належним доказом як сплати зазначеної в ньому суми, так і підтвердження необхідності заміни пошкоджених запчастин та запчастин, пошкодження яких в даній ДТП не доведено.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належним чином розмір майнової шкоди, понесеної ним за придбання запчастин та проведення ремонтних робіт належного йому транспортного засобу. А тому доводи апеляційної скарги в цій частині є доречними.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на те, що рішення суду в цій частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволені позову, а розподіл судових витрат на правничу допомогу та судовий збір, здійснено судом першої інстанції із суми 12507 грн. (12507х100/35816 = 35%; 35 х1500/100%= 525 грн.; 640х36%/100%= 224 грн.), то є підстави для скасування рішення суду і в цій частині.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частини перша, друга цієї статті визначають, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, скасуванням рішення суду першої інстанції і ухваленням нового про відмову у позові, з ОСОБА_2 на користь ПП «Авто-Віола Плюс» підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 960 грн. 60 коп.

Як вбачається із мотивувальної часини оскаржуваного рішення судом першої інстанції задоволено вимоги позивача про стягнення з ПП « Авто-Віола Плюс» на його користь 510 грн. франшизи. Проте резолютивна частина судового рішення такого висновку не містить. Таке є підставою для ухвалення додаткового рішення судом першої інстанції.

Апеляційна скарга доводів щодо необґрунтованість вимог та безпідставності стягнення суми не містить, а тому правильність висновків суду першої інстанції в цій частині апеляційною інстанції не перевірялася.

Керуючись ст.ст.367,368,374,376,381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Авто-Віола Плюс» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2019 року в частині задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригодою та розподілу судових витрат скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2 до приватного підприємства «Авто-Віола Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 12 507 грн. відмовити.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного підприємства «Авто-Віола Плюс» 960 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 19 червня 2020 року.